П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7733/21	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до  суду з позовом до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив - визнати протиправною та скасувати постанову від 07.07.2020 року Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за виконавчим провадженням №57636181 про накладання штрафу у розмірі           92 663,22 грн.
В обґрунтування позову зазначалось, що постановою Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.07.2020 року за виконавчим провадженням №57636181 накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 50 % суми заборгованості за три роки, що складає 92663,22 грн. Позивач вважає, що  оскільки заборгованість щодо сплати аліментів утворилась до                2018 року, а відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абз. 3                ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», запроваджена лише 28.08.2018р., державний виконавець не мав права застосовувати ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, оскільки такі дії суперечать принципу, закріпленому в          ст. 58 Конституції України. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки застосування штрафу з урахуванням внесених до Закону України «Про виконавче провадження» змін, можливо лише до заборгованості, яка виникає після 28.08.2018 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одеса, у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що державний виконавець безпідставно та протиправно вчинив дії, що полягали в застосуванні до нього негативних наслідків, а саме постановою від 07.07.2020 притягнув до відповідальності у вигляді обов`язку сплатити штраф у розмірі 92 663,22 грн., чим порушив законні права та інтереси позивача. Апелянт також зазначив, що суд першої інстанції не дійшов помилкового висновку, що                 07.07.2020 року були підстави для притягнення до відповідальності, хоча на момент винесення оскаржуваної постанови державного виконавця не пройшло 3 роки з дати вступу в дію закону 28.08.2018 року, враховуючи, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Крім того, позивач вважає, що заборгованість щодо сплати аліментів утворилась до 2018 року, а вілпвідальність у формі штрафу за несплату аліментів введене лише з 28.08.2018 року, а тому на позивача не може бути покладено відповідний штраф. Таким чином, відпвідач не мав право на застосування ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, оскільки такі дії суперечать принципу, закріпленому в статті 58 Конституції України. Отже, у межах спірних правовідносин, апелянт не мав можливості передбачити наслідки несплаи аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворилась відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.
У відзиві  на апеляційну скаргу зазначається про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, тому проосять у її задоволенні відмовити.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;           2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паршенко Ольги Олександрівни ВП №57636181 від 07.07.2020 року згідно з ч. 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі              92 663,22 грн.  
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови та з урахуванням змін, які були внесені до Закону України «Про виконавче провадження» які набули чинності з             28.08.2018 року, державний виконавець мав право прийняти рішення про накладення на позивача штраф у виконавчому провадженні. Таким чином, з урахуванням того, що у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів, отже при вирішенні справи слід керуватися положеннями Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме - часу прийняття оскаржуваної постанови.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 195 Сімейного кодексу України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.
Тобто, у разі відсутності спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону №1404.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Положеннями частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 3 статті 71 Закону №1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року № 2475-VIII               "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення                    економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі - Закон №2475-VIII).
Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» викладена в такій редакції - "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання".
Крім того, Законом № 2475-VIII статтю 71 Закону № 1404-VIII доповнено частиною 14 наступного змісту:
«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.»
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".
Враховуючи зміни, які були внесені до Закону України «Про виконавче провадження», з 28.08.2018 року Законом України "Про виконавче провадження" встановлено строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, і цей строк обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону.
Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.
Отже, нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20% від суми несплачених аліментів), за два роки (30% від суми несплачених аліментів), за три роки (50% від суми несплачених аліментів).
Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паршенко Ольги Олександрівни ВП №57636181 від 07.07.2020 року згідно з ч. 14 ст.71 Закону України              «Про виконавче провадження» накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 92663,22 грн. (а.с. 11-12).
З аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у зв`язку зі змінами до Закону “Про виконавче провадження”, з                  28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника штрафу у зв`язку з несплатою аліментів, оскільки на день прийняття оскаржуваного рішення позивач мав непогашену заборгованість зі сплати аліментів. 
Таким чином, доводи апелянта про те, що ч.14 ст. 71 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній з 28.08.2018 р.) не поширює свою дію на заборгованість по аліментах, яка утворилась до вказаної дати, виходячи з дії законів в часі, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки для застосування державним виконавцем заходів, визначених              абз.3  ч.14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", визначальним є сам факт наявності заборгованості на момент прийняття оскаржуваної постанови, а не період, за який вона виникла та про який зазначає апелянт.
Крім того, у рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України дійшов висновку, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
На час прийняття державним виконавцем спірної постанови, пункти 3, 12 статті 27 закону України від 03.07.2018 №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" у встановленому порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України. 
Навпаки, Законом чітко визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а тому відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову та накладено на позивача штраф за несплату аліментів, яка передбачена абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , враховуючи наявність тривалої несплати аліментів на утримання своєї дитини та обґрунтовано визнав правомірним накладення на позивача штрафу, який стягується для утримання дитини у розмірі 92 663,22 грн.
Також, в апеляційній скарзі апелянт просив суд врахувати висновки Верховного Суду, що викладені в ухвалі від 22 липня 2019 року у справі № 620/655/19, проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у вищезазначеній ухвалі відсутні висновки щодо застосування положень статтей 11 та 71 Закону України «Про виконавче провадження». 
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом в постанові від 24.11.2020 року у справі № 620/517/20 були зазначені правові висновки, що дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги суперечать наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду, які  відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, повині враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець