ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/4420/20 пров. № А/857/11982/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Довгої О.І.
при секретарі судового засідання:                Волошин М.М.
за участі представника позивача:                 Мусаковський А.В.
представника відповідача:                            Чабан О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Сасевича О.М., повне судове рішення складено 09.02.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,-

                                                   ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Львівській області від 17.04.2018 року №0427762-1314-1327, №0427761-1314-1327, №0427760-1314-1327, №0427759-1314-1327; від 04.03.2019 року №0021533-5613-1327, №0021534-5613-1327, №0021535-5613-1327, №0021546-5613-1327, визнання протиправною та скасування податкову вимогу Головного управління ДФС у Львівській області від 07.09.2018 року №95135-17, зобов`язання Головне управління ДПС у Львівській області здійснити коригування в інтегрованій картці платника відомостей щодо спірної суми податкового боргу.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки приймалося тільки 08.07.2018 року (на 2019 податковий рік). Окрім того, вказує, що податкові повідомлення-рішення надсилались податковим органом за неналежною адресою. Просив позов задоволити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 17.04.2018 року №0427762-1314-1327, №0427761-1314-1327, №0427760-1314-1327, №0427759-1314-1327; від 04.03.2019 року №0021533-5613-1327, №0021534-5613-1327, №0021535-5613-1327, №0021546-5613-1327. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Львівській області від 07.09.2018 року №95135-17. Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області здійснити коригування в інтегрованій картці платника відомостей щодо спірної суми податкового боргу.
Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДПС у Львівській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно п.4 рішення Новокалинівської міської ради від 05.02.2016 року №162 “Про місцеві податки і збори на території Новокалинівської міської ради”, таке набирає чинності з 01.01.2016 року. Положенням п. 3 цього ж рішення передбачено, що рішення Новокалинівської міської ради від 30.01.2015 року №384 “Про місцеві податки і збори на території Новокалинівської міської ради” втратило чинність. Таким чином, вказане рішення прийняте з порушення норм ПК України, оскільки прийняте з порушенням строків, встановлених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України. Відтак, для визначення розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік таке рішення застосовуватись не може.
Відповідно до п.5, 6 рішення Новокалинівської міської ради від 03.02.2017 року №466 “Про місцеві податки і збори на території Новокалинівської міської ради” міська рада вирішила вважати таким, що тратило чинність рішення Новокалинівської міської ради від 05.02.2016 року №162; рішення від 03.02.2017 року набирає чинності з 01.01.2017 року. Отже, вказане рішення також прийняте з порушення норм ПК України. Більше того, оскільки ним скасовано рішення від 05.02.2016 року №162 Новокалинівської міської ради, то відповідно на 2017 рік не застосовується ні рішення Новокалинівської міської ради від 05.02.2016 року №162 (оскільки воно втратило чинність у 2017 році), в свою чергу рішення від 03.02.2017 року №466 не застосовується, оскільки прийняте з порушенням строків, встановлених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ГІК України.
Згідно рішення Луківської сільської ради від 23.12.2016 року №3 “Про місцеві податки і збори”, таке набирає чинності з 01.01.2017 року. Вказане рішення прийняте з порушення норм ПК України, оскільки прийняте з порушенням строків, встановлених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України. Відтак, для визначення розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік таке рішення застосовуватись не може.
Рішення Луківської сільської ради від 11.07.2017 року №1 “Про встановлення податків і зборів на території Луківської об`єднаної територіальної громади на 2018 рік”, яке відповідно до п.4 вступає в дію з 01.01.2018 року, прийняте у відповідності до положень, встановлених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податковий кодекс України далі - ПК України).
Згідно підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції до 01.01.2015) плата за землю визначалася загальнодержавним податком, який справлявся у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
З 01.01.2015 цей підпункт викладено в новій редакції (в редакції Закону № 71-VIII від 28.12.2014, що набрав чинності з 01.01.2015), згідно якого плата за землю визначалася як обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України).
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (підпункт 266.7.1 статті 266 ПК України).
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує два відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).
Відповідно до статті 10 ПК України пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України місцеві ради обов`язково установлюють податок на майно.
Підпункт 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначає, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пункт 12.5. статті 12 ПК України встановлює, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
01 січня 2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 N 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон N 71-VIII), яким, шляхом викладення в новій редакції статті 266 ПК України, було введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 4 Розділу II Прикінцеві положення Закону України N 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що у разі наявності об`єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов`язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
01 січня 2016 набрав чинності Закон України від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі - Закон №909-VIII), пунктом 4 Прикінцевих положень вказаного Закону установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
У пункті 7 Прикінцевих положень Закону № 909-VIII зазначено рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2016 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2016 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Також з 01 січня 2016 згідно підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Пунктом 72 Закону № 909-VІІІ змінено також правове регулювання у статті 266 ПК України, зокрема зміни стосувались об`єктів, які не підлягають оподаткуванню цим податком (підпункт 266.2.2), порядку встановлення пільг (підпункт 266.4.2), ставки податку (підпункт 266.5.1), обчислення суми податку (266.7.2), порядку сплати податку (підпункт 266.5.9).
З огляду на зазначене вище, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Апеляційний суд вважає, що при прийнятті податкових повідомлень-рішень, податковий орган, як суб`єкт виконавчої влади, застосував чинні рішення органу місцевого самоврядування (з урахуванням змін), які в свою чергу прийняті на виконання положень Закону №909-VІІІ, норми якого були чинними, не визнані неконституційними, та які рекомендували з метою забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів та відповідне нарахування у 2017, 2018 роках, що було правомірно вчинено відповідачем.
Відповідно до приписів пункту 21.1.1 статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.
Пунктами 21.1.2-21.1.4 статті 21 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Враховуючи наведені положення, апеляційний суд враховує, що податковий орган при визначенні позивачу податкових зобов`язань діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку про наявність підстав для нарахування позивачу, як власнику нежитлової нерухомості, що є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, грошового зобов`язання, які оспорює позивач.
Слід звернути увагу на те, що предметом оскарження у цій справі є виключно податкові повідомлення-рішення відповідача, прийняті ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України щодо визначення податкового зобов`язання.

Правомірність рішення органу місцевого самоврядування, яким змінився порядок застосування пільги зі сплати податку до об`єкта оподаткування, при цьому сама пільга не скасовувалась, не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі ПК України, проте є виключною «правовстановлюючою» компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.

У межах спірних правовідносин прийняті Новокалинівською міською радою положення про механізм справляння та порядок сплати зазначених видів місцевих податків і зборів згідно додатку, затвердженим рішеннями Новокалинівської міської ради від 30.01.2015 №384 «Про місцеві податки і збори на території Новокалинівської міської ради» від 05.02.2016 №162 «Про місцеві податки і збори на території Новокалинівської міської ради» від 03.02.2017 №466 «Про місцеві податки і збори на території Новокалинівської міської ради» є нормативно-правовими актами, приписи яких зокрема змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади, а також згідно з приписами підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України. Це рішення не скасовано в судовому або іншому порядку, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

Позивач не скористався правом звернення до суду з позовом про оскарження рішень органу місцевого самоврядування, якими в тому числі керувався відповідач приймаючи податкові повідомлення-рішення.

Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 825/1403/17, від 15.05.2019 №825/1496/17, від 08.04.2021 у справі №824/668/17-а, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи ухвалив рішення, врахувавши лише доводи позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,  колегія суддів,-
                                                ПОСТАНОВИЛА:                    

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області  – задоволити.
Рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року у справі № 380/4420/20 – скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 11.08.2021