РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року
м. Рівне

Справа № 571/316/21
Провадження № 22-ц/4815/776/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року, ухваленого в складі судді Качмар М.Я., повний текст рішення виготовлено 31.03.2021 року, у справі №571/316/21,
в с т а н о в и в :
У березні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позов мотивований тим, що після ухвалення судового рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 25.01.2017 року яким було зменшено розмір стягнутих аліментів з Ѕ до ј частини з усіх видів його заробітку, в нього відбулися суттєві зміни, а саме його майновий стан значно погіршився, так як він ніде не працює, проживає разом з рідними та по можливості надає матеріальну допомогу по утриманні дитини.
Просив суд змінити розмір аліментів з ј частини та визначити їх у твердій грошовій сумі але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував його матеріальне становище.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. 
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з відповідачем.
Вказані обставини сторонами не заперечувались.
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30.11.2016 року у справі №571/1282/16-ц було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої дочки у розмірі 1/2 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття 
Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 25.01.2017 року рішення суду першої інстанції змінено та зменшено розмір стягнутих аліментів з Ѕ до ј частини з усіх видів заробітку.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини
Положення частини 1статті 192 СК України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів.
При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
            При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Ураховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Отже, зміна сімейного, матеріального становища батька, стан його здоров`я може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З позовної заяви вбачається, що заявляючи вимоги про зміну розміру аліментів визначених рішенням суду та визначити їх у твердій грошовій сумі позивач, посилається не на зміну сімейного стану, стану здоров`я, а вказує на відсутність достатніх коштів для сплати призначених аліментів, оскільки він не працює.
Згідно з частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте, ні суду першої, ні апеляційної інстанції позивачем не було надано належних та допустимих доказів суттєвої зміни матеріального становища з часу винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, які б слугували підставами для зміни розміру аліментів.
Зміна розміру аліментів без будь-яких підстав суперечить інтересам неповнолітніх дітей. 
Звільнення з роботи, наявність заборгованості зі сплати аліментів, не працевлаштованість, карантин не можуть бути підставою зміни розміру аліментів.
За таких обставин, доводи, вказані в апеляційній скарзі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
 п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 08 липня 2021 року.

Головуючий :   
Судді :