ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року	Львів	Справа № 500/2006/20 пров. № А/857/5597/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії: 

головуючого-судді                                Довга О.І.
судді                                                    Бруновська Н.В.  
судді                                                          Запотічний І.І.   

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління  Державної казначейської служби  України у м. Тернополі  Тернопільської області на рішення Тернопільського  окружного адміністративного суду  від 18 січня 2021 року  у справі № 500/2006/20 (головуючий суддя Баб`юк П.М., проголошено о 12:49:10 у м. Тернопіль, повне судове рішення складено  25.01.2021 року) за адміністративним позовом   ОСОБА_1  до Державної  казначейської служби України,  Управління  Державної  казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області, третя особа, яка  не заявляє  самостійних вимог  щодо предмета спору – Головне  управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області  про стягнення коштів та відшкодування коштів, - 
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 (позивач)  звернувся з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі, також - відповідач 1), Управління державної казначейської служби України у місті Тернополі Тернопільської області (далі, також - відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про стягнення з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 28228,80 грн шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.
В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на наступне.  Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до  статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.  Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1-р/2018  визнано незаконним положення  Податкового кодексу України  в частині оподаткування пенсій. З огляду на це, у період з лютого 2015 року по 22 лютого 2018 року з його пенсії неправомірно утримано кошти в сумі 28228,80 грн, зокрема: 25805,57 грн як податку з доходів фізичних осіб та 2423,23 грн як військового збору, які він просить таку суму стягнути з відповідача.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду  від 18.01.2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської Служби України кошти в розмірі 28228,80 грн (двадцять вісім тисяч двісті двадцять вісім гривень вісімдесят копійок) на користь ОСОБА_1 . 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зважаючи на визнання неконституційними змін, внесених до  ПК  Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»  (далі  Закон №1166-VII) і втратою ними своєї чинності з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України (далі  КСУ) від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (далі  Рішення №1-р/2018), мало місце незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача через дію вищевказаних норм з лютого 2015 року по лютий 2018 року, в зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту у спосіб стягнення з ДБУ на користь позивача, шляхом списання з відповідного рахунку ДКСУ 28228,80 грн. майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, відповідно до  статті 152 Конституції України, статей  22,  1175 ЦК  за рахунок коштів ДБУ.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції  Управління  Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області подано  апеляційну скаргу.  З посиланням  на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким  у задоволені позову відмовити повністю. 
З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. 
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступного.
Позивач з 06.09.2012, відповідно до вимог  ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11. 1991 №1789-XII,  отримує пенсію за вислугою років у Головному    управлінні Пенсійного фонду у Тернопільській області.
Відповідно до довідки №04.11-744 від 24.06.2020 Тернопільського міського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з лютого 2015 року по 22 лютого 2018 року з пенсії позивача утримано податок з доходів фізичних осіб на суму 25805,57 грн та військовий збір на суму 2423,23 грн, в загальній сумі  - 28228,8 грн. 
Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції  задовольнив позов  повністю. 
Однак, на думку  колегії суддів, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з невірним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Тернопільській  області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1  Закону України «Про прокуратуру»  (далі  Закон №1789-XII).
Рішенням КСУ №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту  164.2.19  пункту  164.2  статті  164 ПК, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту  164.2.19  пункту  164.2  статті  164 ПК, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення.
Відповідно до довідки Головного управління  ПФУ в Тернопільській області  від 24.06.2020 №04.11-744 (далі  Довідка) за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно з пенсії позивача було утримано і перераховано до бюджету ПДФО у сумі 25805,57 грн. та військовий збір на суму 2423,23, що разом становить 28228,80.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною 1  статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на  Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього  Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Законом України №1166-VII  до  ПК  були внесені зміни, які набрали чинності з 01.07.2014 року. Згідно з цими змінами статтю 164 Кодексу доповнено новим пунктом 164.2.19, відповідно до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи оподатковуються в країні їх виплати.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIIІ  до зазначеного  підпункту Кодексу  внесені нові зміни, що набрали чинності з 01.01.2015, згідно з якими оподаткуванню податком підлягали суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.
Відповідно до  Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016 №1411-VIIІ, який набрав чинності з 01.07.2016, підпункт  164.2.19  пункту  164.2  статті  164 ПК  викладено в наступній редакції: «суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати».
Як уже було зазначено вище, відповідно до Довідки за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно з пенсії позивача було утримано і перераховано до бюджету ПДФО у сумі 25805,57 грн. та військовий збір на суму 2423,23 грн, що разом становить 28228,80 грн.
Рішенням №1-р/2018 (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту  164.2.19  пункту  164.2  статті  164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.
Відповідно до частин першої та другої  статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У  статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України»  передбачена аналогічна норма про те, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів визначено «Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів», затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787  (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182; далі  Порядок №787).
Згідно з пунктом 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на відшкодування шкоди, завданої прийняттям неконституційного законодавчого акта, яке не підлягає захисту в межах даного спору внаслідок відсутності відповідного законодавчого регулювання.
Так, з позовних вимог у даній справі вбачається, що позивач фактично просить стягнути невиплачену йому частину пенсії за вислугу років.
Те, що позивач назвав її шкодою, завданою законом, що визнаний неконституційним, жодним чином не змінює правову природу сум, стягнення яких є предметом спору.
Дані суми не підпадають під визначення збитків, викладене у  статті 22 ЦК, тому що з обставин справи є зрозумілим, що саме виплати неотриманої частини пенсії вимагає позивач.
Отже відсутність законодавства, яким врегульовано відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, не впливає на вирішення спору, в якому суд першої інстанції мав встановити обґрунтованість дій відповідного державного органу щодо невиплати спірної в даному випадку пенсії за вислугу років, що виплачується на підставі  статті 50-1 Закону №1789-XII.
З урахуванням Рішення № 1-р/2018 з 28.02.2018 утримання з пенсії ОСОБА_1 було припинено.
Разом з тим, до ухвалення вказаного Рішення № 1-р/2018 положення абзацу 1 підпункту  164.2.19  пункту  164.2  статті  164 ПК  підлягали застосуванню відповідно до чинного на той момент законодавства.
Звернення позивача до відповідача з метою безспірного списання коштів є помилковим, оскільки Управління не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.
Так, відповідно до  статті 43 Бюджетного Кодексу України  при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів, яка передбачає здійснення Казначейством: 1) розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; 2) контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, реєстрації взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов`язаннями; 3) ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України; 4) здійснення інших операцій з бюджетними коштами.
Тобто, відповідно до наданих повноважень управління Казначейства виконують функцію обслуговуючого банку розпорядників і бюджетних коштів.
Протягом спірного періоду контроль за повнотою виплати пенсії позивача здійснювався відповідним органом ПФУ, яким проводилося нарахування та виплата пенсії за вислугу років.
Тому у розглядуваному випадку відповідальність за виплату пенсії з утриманням відповідних видів податків, що стягувались на підставі норми  ПК, положення якої визнані неконституційними згідно з Рішенням №1-р/2018, повинна нести інша особа, орган державної влади в повноваження якого входять забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм законодавства та обставини справи та прийшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до  статті 317 КАС  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок неналежної оцінки обставин справи, доводів позивача, дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позову, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
Керуючись статтями  308,  310,  315,  317,  321,  322,  325,  328,  329 КАС, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління  Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного  адміністративного суду  від 18.01.2021 року  у справі № 500/2006/20 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 07 липня 2021 року.