Постанова
Іменем України       
08 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 216/3170/16-ц
провадження № 61-4286св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,            Ткачука О. С., 
учасники справи: 
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року в складі судді 
Кузнєцова Р. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 
2021 року в складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном, набутим подружжям за час шлюбу, його поділ та стягнення компенсації 1/2 частки вартості майна з визнанням за іншим з подружжя одноособової власності в натурі,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу, посилаючись на те, що з 02 серпня         1997 року до 16 травня 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, 
в якому ними було придбано квартиру 
АДРЕСА_1 , загальною площею 52,00 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м. Покупцем у договорі купівлі-продажу зазначено відповідача ОСОБА_2 . 
Також за час шлюбу ними було придбано транспортні засоби: автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308 DПE, 1995 року випуску, об`єм двигуна 2400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 312D, 1995 року випуску, об`єм двигуна 2874, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 311, об`єм двигуна 2151, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 412D, об`єм двигуна 2900, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 . 
Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 остаточно просив суд: 
- визнати вищевказане майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділити його;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 і, загальною площею 52 кв. м, житловою площею 29,40 кв. м; 
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м, житловою площею 29,40 кв. м;
- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308 DПE, 1995 року випуску, об`єм двигуна 2400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , вартістю 88 182,42 грн, та автомобіль марки MERCEDES-BENZ 412D, об`єм двигуна 2900, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 , вартістю 110 203,42 грн; 
- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 312D, 1995 року випуску, об`єм двигуна 2874, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , вартістю 111 071,95 грн, та автомобіль марки MERCEDES-BENZ 311, об`єм двигуна 2151, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , вартістю 165 066,12 грн; 
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя різницю вартості присуджених кожному з подружжя транспортних засобів в сумі 77 752,23 грн; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати (т. 3, а. с. 155-159).
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до 
ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном, його поділ та стягнення компенсації 1/2 частки вартості майна з визнанням за іншим з подружжя одноособової власності в натурі.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям за спільні кошти сімейного бюджету було придбано вищевказане нерухоме та рухоме майно. Проте автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308 DПE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було частково придбано за кошти її батька, що були виручені від продажу його особистого автомобіля. Інші автомобілі були придбані шляхом кредитування, поручителями в кредитних договорах була вона та її батьки, а заставним майном була квартира її батьків, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 
У зв`язку з тим, що автомобілі ОСОБА_1 використовує у своїй підприємницькій діяльності, то вони повинні бути визнані судом за ним з виплатою їй компенсації за половину вартості транспортних засобів. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що є всі підстави здійснити поділ між подружжям половини чистого прибутку, отриманого чоловіком від підприємницької діяльності за період шлюбу.
Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 остаточно просила суд: 
- визнати спільним сумісним майном подружжя: автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308 DПE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 312D, реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 311, реєстраційний номер НОМЕР_5 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; 
- у порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308 DПE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 312D, реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 311, реєстраційний номер НОМЕР_5 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_7 ;
- стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію різниці вартості автотранспортних засобів та квартири в розмірі 56 686,68 грн;
- визнати чистий дохід від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за період 
з 01 грудня 2015 року до 27 травня 2016 року спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 
- стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/2 частку чистого доходу від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року до 27 травня 2016 року в сумі 28 199,26 грн (т. 3, а. с. 209-215).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу, задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м, житловою площею 29,40 кв. м.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м, житловою площею 29,40 кв. м.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308 DПE, 1995 року випуску, об`єм двигуна 2400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , вартістю 88 182,42 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 412D, об`єм двигуна 2900, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 , вартістю 110 203,42 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 312D, 1995 року випуску, об`єм двигуна 2874, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , вартістю 111 071,95 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 311, об`єм двигуна 2151, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , вартістю 165 066,12 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя різницю вартості присуджених кожному з подружжя транспортних засобів у сумі 77 752,23 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати за складання висновку судового експерта (експертного дослідження) в сумі 
2 256,84 грн, а також судовий збір у розмірі 3 627,17 грн.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном, набутим подружжям за час шлюбу, його поділ та стягнення компенсації 1/2 частки вартості майна з визнанням за іншим з подружжя одноособової власності в натурі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку чистого доходу від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року до 
27 травня 2016 року в сумі 28 199,26 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: витрати за складання висновку судового експерта (експертного дослідження) в сумі 
3 656,54 грн, а також судовий збір у розмірі 647,34 грн.
У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Скасовано арешт, накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року, на транспортні засоби, які належать ОСОБА_1 .
Рішення місцевого суду, з висновками якого погодився й апеляційний суд, мотивовано тим, що спірне рухоме та нерухоме майно є спільним майном подружжя, оскільки придбане в період шлюбу та за спільні кошти, частки сторін в якому є рівними. 
Забезпечуючи дотримання рівності часток подружжя у спільному сумісному майні при його поділі, суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя різницю вартості присуджених кожному з подружжя транспортних засобів у сумі 77 752,23 грн як з особи, якій виділено майно, вартість якого є вищою.
При цьому, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду в частині поділу квартири та автомобілів та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічних позовних вимог, залишивши без змін рішення суду в частині поділу частини доходу від підприємницької діяльності ФОП  ОСОБА_1 , апеляційний суд не перевіряв законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
1/2 частки чистого доходу від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у сумі 
28 199,26 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги.
10 березня 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині способу поділу квартири та автомобілів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині поділу квартири та автомобілів, а зустрічний позов ОСОБА_2 в частині поділу квартири та автомобілів задовольнити, а також залишити в силі рішення суду першої інстанції щодо поділу чистого доходу від підприємницької діяльності.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У липні2021року справу № 216/3170/16-ц передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_2 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував положення статті 71 СК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року в справі № 541/642/13-ц, згідно з яким функція суду полягає в розподілі спільного майна подружжя та його виділу в натурі, а не визначення ідеальних частин у спільному майні кожного з подружжя, що не вирішує спір по суті. Судом не було враховано факт непроживання ОСОБА_1 у спірній квартирі протягом п`яти років, що свідчить про те, що у нього є інше житло. Розподіляючи між сторонами квартиру у рівних частках, суд не врахував, що у квартирі лише одна кухня та один санвузол, що робить неможливим спільне використання цієї квартири.
Ухвалюючи рішення в частині поділу транспортних засобів, суди порушили вимоги частини третьої статті 71 СК України та не взяли до уваги, що спірні автомобілі використовуються саме ОСОБА_1 , а вона навіть не має водійського посвідчення, у зв`язку з чим їй ці транспортні засоби не потрібні.
Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з неї компенсації за більшу частку майна у спільній сумісній власності подружжя, заявник зазначає, що у неї такої суми немає, та не зрозуміло, чому суд не розподілив автомобілі хоча б з приблизно рівною ціною. Вважає, що запропонований нею варіант поділу майна є справедливим, а тому просить виділити їй спірну квартиру, а відповідачу - спірні автомобілі.
Доводи інших учасників справи
У червні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сагайдак Л. С., подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить її відхилити, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишити без змін. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 02 серпня 1997 року до 16 травня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі.
За час спільного проживання подружжям було набуте нерухоме майно, а саме: згідно з договором купівлі-продажу від 22 червня 2007 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м, житловою площею 
29,40 кв. м (том 1, а. с. 6).
Згідно з відомостями з Територіального сервісного центру № 1243 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 07 жовтня 2016 року за 
ОСОБА_1 зареєстровано право власності на транспортні засоби, а саме: автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308 DПE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 312D, реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 311, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_7 (том 1, 
а. с. 220-221).
Сторони підтвердили, що вказані транспортні засоби були придбані в період їх перебування у шлюбі.
Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної та автотоварознавчої експертизи від 26 липня 
2017 року № 5591/5592-16 оціночна (ринкова) вартість квартири 
АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м, житловою площею 29,40 кв. м, становить 
361 150,00 грн; ринкова вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ 308 DПE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 88 182,42 грн; ринкова вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ 312D, реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 111 071,95 грн, ринкова вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ 311, реєстраційний номер НОМЕР_5 , становить 165 066,12 грн; ринкова вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ 412D, державний номер НОМЕР_7 , становить 110 203,42 грн (том 3, а. с. 41-114).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення в частині способу поділу квартири та автомобілів та ухвалити саме в цій частині нове судове рішення, колегія суддів Верховного Суду не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке, в свою чергу, не було предметом перегляду апеляційного суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки чистого доходу від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01 грудня 
2015 року до 27 травня 2016 року в сумі 28 199,26 грн.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає  частковому задоволенню з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, а законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. 
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно,  що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. 
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.
Основним завданням суду при вирішенні спорів  про поділ майна подружжя 
є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, 
а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. 
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильних висновків про визнання спірного рухомого та нерухомого майна спільним майном подружжя.
Здійснюючи поділ нерухомого майна, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що спірна квартира підлягає поділу між подружжям в рівних частинах, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на це майно не спростована жодною із сторін. 
Посилання заявника на те, що запропонований нею варіант поділу спірного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на квартиру, а за ОСОБА_1 - на спірні автомобілі, є більш правильним та відповідає порядку користування сторонами вказаним майном, є неспроможними, оскільки такий варіант поділу не відповідає засадам рівності часток подружжя. 
Разом із тим, колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновками судів щодо здійснення поділу рухомого майна з огляду на таке.
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
При цьому, враховуючи те, що кожен із подружжя має право на рівну частку у спільному майні, придбаному за період шлюбу, у випадку збільшення чи зменшення такої частки суди повинні мотивувати належним чином такий поділ.
Здійснюючи поділ рухомого майна (транспортних засобів), яке є спільним майном подружжя, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, визнав за  ОСОБА_1  право власності на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 308 DПE,          1995 року випуску, об`єм двигуна 2400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , вартістю 88 182,42 грн, та автомобіль марки MERCEDES-BENZ 412D, об`єм двигуна 2900, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 , вартістю 110 203,42 грн, а за  ОСОБА_2 - на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 312D, 1995 року випуску, об`єм двигуна 2874, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , вартістю 111 071,95 грн, та автомобіль марки MERCEDES-BENZ 311, об`єм двигуна 2151, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , вартістю 165 066,12 грн, а також стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя різницю вартості присуджених кожному з подружжя транспортних засобів у сумі 77 752,23 грн.
Тобто, здійснюючи поділ рухомого майна та відступаючи від засад рівності часток подружжя шляхом збільшення частки ОСОБА_2 та стягнення з неї на користь              ОСОБА_1 різниці вартості присуджених кожному з подружжя транспортних засобів в сумі 77 752,23 грн, суди не навели обґрунтованих підстав для такого розподілу. 
Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди дійшли обґрунтованих висновків про визнання вищевказаного рухомого та нерухомого майна спільним майном подружжя та правильно здійснили поділ спірного нерухомого майна. Разом із тим,  здійснюючи поділ рухомого майна та відступаючи від засад рівності часток подружжя, суди не встановили фактичних обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, визначених в статті 
70 СК України, та дійшли передчасного висновку про можливість збільшення частки ОСОБА_2 та, відповідно, стягнення з неї відповідної компенсації, яку, як вона зазначає, не має змоги сплатити.
Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, в межах наданих йому повноважень, не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, і не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази.
З урахуванням того, що під час вирішення справи щодо поділу майна подружжя суди повинні враховувати все майно подружжя, в тому числі рухоме та нерухоме, а позовні вимоги про поділ такого майна взаємопов`язані між собою, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про скасування повністю постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для встановлення фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення в межах наданих йому повноважень, не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, і не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то оскаржуване рішення апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:   Судді:	В. С. Висоцька     А. І. Грушицький     А. А. Калараш     Є. В. Петров     О. С. Ткачук