УХВАЛА

23 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  909/1081/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області
у складі судді Максимів Т.В.
від 01.04.2021
та постанову Західного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л., Плотніцький Б.Д.
від 13.07.2021

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"
про стягнення заборгованості в сумі 38 577 668,33 грн,

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2021 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2 167 395,80 грн пені та 120 909,56 грн збитків.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, провадження в частині позовних вимог про стягнення 22 139 154,31 грн закрито. Позовні вимоги про стягнення 8 190 131,29 грн основного боргу, 4 334 791,59 грн пені, 2 005 934,60 грн 3% річних, 1 786 746,98 грн інфляційних втрат та 120 909,56 грн збитків задоволено частково. Стягнуто з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 8 190 131,29 грн основного боргу, 2 167 395,80 грн пені, 2 005 934,60 грн 3% річних, 1 786 746,98 грн інфляційних втрат, а також 244 764,07 грн судового збору. У частині позовних вимог про стягнення 2 167 395,80 грн пені та 120 909,56 грн збитків відмовлено.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд встановив, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1,4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень Скаржник визначив відповідно до частини другої статті 287 ГПК України:
- пункт 1 - неправильне застосування судами статей 233 ГК України та 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/14;
- пункт 3 - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування спеціальних норм права у подібних правовідносинах, зокрема, відшкодування збитків, які передбачені договором, а саме - пункту 6 частини 5 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015.

Також Скаржник зазначає підставою касаційного оскарження пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Проте Скаржник наведеного не зазначив.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За положенням підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про судовий збір" якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою судовий збір підлягав оплаті у сумі 68 649,16 грн, а саме 34 324,58 грн * 200 %, де 34 324,58 грн - розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги. 

Однак до касаційної скарги Скаржник не додав доказів сплати судового збору.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Скаржника без руху для усунення недоліків касаційної скарги. Скаржнику необхідно подати Суду докази оплати судового збору у сумі 68 649,16 грн та зазначити яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 ГПК України призвело до прийняття незаконного судового рішення. 

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2 167 395,80 грн пені та 120 909,56 грн збитків у справі №909/1081/20 залишити без руху.
2. Надати Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.
3. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто Скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач                                                                                Г. Вронська