ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5802/20                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.01.2021, -

В С Т А Н О В И Л А:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області від 06.10.2020  №    213614 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Доводи апелянта аналогічні, викладеним у позовній заяві та обґрунтовані зокрема тим, що ФОП ОСОБА_1 послуги з перевезення пасажирів він не надавав, його транспортний засіб для заходів контролю не зупинявся, заходи контролю не проводились, а тому відсутні підстави для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу. 
Крім того, апелянтом вказано, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для притягнення його до відповідальності на підставі припущень та без будь-яких доказів. Зазначено також про невідповідність Акту перевірки, оскільки до нього не внесено інформацію про використання технічних засобів відео та аудіофіксації.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2020 року, на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок з 07.09.2020 по 13.09.2020, направлення на рейдову перевірку від 04.09.2020 № 006866, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області на автодорозі М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ було проведено рейдову перевірку транспортного засобу "MERSEDES-BENZ" Спрінтер, д.н.з. НОМЕР_1 , про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.09.2020 № 220822.
Відповідно до акту перевірки, державними інспекторами було встановлено, що  згідно наданого водієм свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , транспортний засіб є власністю позивача - ФОП ОСОБА_1 . Будь-які інші документи водій надавати відмовився.
Тому актом перевірки було зафіксовано порушення, а саме: надання послуг по перевезенню пасажирів по маршруту  м. Київ - м. Борзна, в режимі нерегулярних перевезень, у водія відсутні документи на перевезення пасажирів, передбачені статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Водій з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.
17.09.2020 на адресу ФОП ОСОБА_1 було направлено повідомлення від 14.09.2020 № 69921/41/24-20 про запрошення позивача на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на 06.10.2020 з 10.00 год. до 11.00 год. в приміщенні Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області, що підтверджується копією повідомлення та фіскального чека. Вказане відправлення було вручене позивачу 18.09.2020, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти за номером трекінгу . 
За результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт Управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.10.2020                            №  213614, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі                    1700,00 грн., відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". 
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи факт перевезення позивачем пасажирів 09.09.2020, по маршруту  м. Київ - м. Борзна, в режимі нерегулярних перевезень та відсутності у водія  документів, передбачених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідачем правомірно було винесено постанову №  213614 від 06.10.2020 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст.  2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)    пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103             (далі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Статтею 1 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" (далі - Закону № 2344-III)   визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
В силу    статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього    Закону    та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. 
Перелік документів, які повинен мати водій для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, визначений частиною четвертою статті 39 вказаного Закону, відповідно до якої документами для нерегулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Даний перелік документів не є вичерпним.
Абзацом 2 частини другої статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац третій частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Колегія суддів вважає правомірним відхилення судом першої інстанції тверджень позивача, які аналогічні викладеним в апеляційній скарзі стосовно того, що він 09.09.2020 о 11 год. 20 хв. не надавав послуги з перевезення пасажирів, позаяк із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , державними інспекторами було встановлено, що транспортний засіб марки MERSEDES-BENZ спрінтер, д.н.з. НОМЕР_1 , є власністю позивача - ФОП ОСОБА_1 .
Водночас, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 06.06.2000 та видами діяльності якого є: 49.31 "пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний); 49.32 "надання послуг таксі".
Для надання послуг з перевезення пасажирів ФОП ОСОБА_1 було отримано відповідну ліцензією Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті серії АЕ № 268808.  
Відповідно до пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представник зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Таким чином, власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких використовується транспортний засіб (договір оренди або тимчасовий реєстраційний талон).
В той же час, позивачем ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не надано доказів на підтвердження факту передачі транспортного засобу марки MERСEDES-BENZ спрінтер, д.н.з. НОМЕР_1 іншій особі та його використання такою особою у своїй господарській діяльності, що свідчить про правомірність висновку суду попередньої інстанції, який з урахуванням підтвердження факту перевезення позивачем пасажирів 09.09.2020, по маршруту  м. Київ - м. Борзна, в режимі нерегулярних перевезень та відсутності у водія документів, передбачених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", вказав, що відповідачем правомірно винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №  213614 від 06.10.2020.
Окрім того, під час апеляційного розгляду справи колегія суддів враховує, що на адресу ФОП ОСОБА_1 було направлено повідомлення від 14.09.2020 № 69921/41/24-20 про запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на 06.10.2020 з 10.00 год. до 11.00 год. в приміщенні Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області, яке було вручене позивачу 18.09.2020.
Натомість 06 жовтня 2020 року до приміщення Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області позивач не з`явився, жодних клопотань чи пояснень не подав, що свідчить про те, що позивач не скористався можливістю взяти участь у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, надавши відповідні пояснення, докази, які б спростували наявність підстав для притягнення його до відповідальності.
За наведених обставин та правового регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції при розгляді даного спору обґрунтовано вказав, що в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід відмовити.
Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 
Судді:                                                                                           Я. М. Василенко
                                                                                                    О. М. Ганечко