УХВАЛА

28 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/6373/21
адміністративне провадження № К/9901/33994/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Губської О.А., Шевцової Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року
у справі №160/6373/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Благодійний фонд «Екологія Геос» про визнання дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень чи Держави Україна з питання забезпечення гарантії екологічних та інших прав протиправною, зобов`язання вчинити дії на підставі частини першої статті 276 ЦКУ, спрямовані на негайне поновлення та забезпечення гарантії екологічних та інших прав та відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю,
УСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 160/6372/21 адміністративний позов повернуто позивачу.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 160/6373/21 та повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року скаржнику.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалами Верховного Суду від 09 червня 2021 року, від 05 липня 2021 року (2 ухвали) та від 22 липня 2021 року (2 ухвали) касаційні скарги ОСОБА_1 повернуті скаржнику.
13 вересня 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 повторно надійшла до Верховного Суду.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає наступне.
У силу пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.
Частиною третьою   статті 328 КАС України   встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно з пунктом 5 частини першої   статті 333 КАС України   суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої   статті 333 КАС України   у разі оскарження ухвали   (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи)            суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам   КАС України, та запропоновано скаржнику у строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали надати до суду апеляційної інстанції: апеляційну скаргу у письмовій формі як того вимагає частина 1   статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України   із зазначенням у ній: 1) повного найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) 2) дати отримання копії повного судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується із наданням доказів, що її підтверджують, за наявності; копії апеляційної скарги та копії доданих до неї письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи відповідно до кількості учасників справи; документ, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному законодавством України розмірі   2270 грн.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року скаржник отримав 11 травня 2021 року, що підтверджується повідомленням про доставлення копії ухвали на електронну адресу скаржника.
06 травня 2021 скаржник через   підсистему   «Електронний суд»   звернувся до суду з заявою, в якій зазначив про необхідність забезпечення гарантії права на розгляд справи у суді шляхом звільнення його від сплати судового збору.
Проте, суд апеляційної інстанції вважав, що вищезазначена заява не свідчить про усунення ним недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями   статті 8 Закону України «Про судовий збір»   враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
У відповідності до положень   статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.
Тобто, заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, така особа повинна надати докази в підтвердження неможливості сплати судового збору чи в підтвердження того, що така сплата судового збору може позбавити цю особу фінансової можливості на отримання життєво необхідних потреб.
При цьому, обов`язок підтвердження наявності обставин тяжкого майнового стану особи, яка звертається до суду з позовом або апеляційною скаргою, та наявності в неї підстав для звільнення від сплати судового збору покладається виключно на таку особу.
В свою чергу частиною 1   статті 77 КАС України   передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
Так, скаржником через підсистему «Електронний суд» разом з заявою направлено копію довідки, згідно з якою позивач з січня 2020 року по грудень 2020 року отримав 34220,42 грн пенсії за віком.
Враховуючи відомості цієї довідки, судовий збір встановлений законом при поданні до адміністративного суду апеляційної інстанції скарги на оскаржуване рішення суду (2270 грн.) перевищує п`ятивідсотковий розмір його річного доходу.
Так, пунктом 1 частини 1   статті 8 Закону України «Про судовий збір»   встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі у разі якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Тобто, перевищення розміром судового збору 5 відсоткового розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.
При цьому, частиною 2 вищезазначеної норми встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Суд апеляційної інстанції зауважив, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 22 січня 2021 року містять інформацію щодо виплачених доходів за 2 та 3 квартали 2020 року, в той час як апеляційну скаргу подано до суду 30 квітня 2021 року.
Водночас, суд зазначив, що вищезазначені довідки не можуть свідчити про те, що позивач не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб   зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо).
Заявником не надано документів на підтвердження того, що він має статус малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище заявника.
Надані скаржником копії рахунків щодо плати за спожитий природний газ і розподіл (доставку) природного газу не є документами, що підтверджують матеріальне становище особи, а тому не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

Разом з тим, законодавством передбачено право, а не обов`язок суду щодо звільнення сторони від сплати судового збору. Крім того законодавець ставить у залежність право суду звільнити від сплати судового збору саме враховуючи майновий стан сторони.
Так, в мотивувальній частині ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року скаржнику було роз`яснено, що до функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи справи ведуться в паперовій формі та у відповідності до частини 1   статті 296 КАС України   апеляційна скарга подається у письмовій формі, при цьому згідно з пунктами 2 та 3 частини 5   статті 296 КАС України   до апеляційної скарги додаються копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи та копії доданих до неї письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи, відповідно до кількості учасників справи.
Проте, скаржником не надано до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу у письмовій формі як того вимагає частина 1   статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України   та копії апеляційної скарги та копії доданих до неї письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи відповідно до кількості учасників справи, при цьому, ним не зазначено обставин, які б позбавляли його можливості усунути ці недоліки у встановлений судом строк.
Суд апеляційної інстанції вважав, що зазначені обставини свідчать про свідоме неусунення скаржником вищезазначених недоліків апеляційної скарги зазначених в ухвалі суду.
Так, у відповідності до положень   статті 301 КАС України   суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження у справі.
Неусунення позивачем недоліку апеляційної скарги в частині надання до суду апеляційної інстанції копії апеляційної скарги та копії доданих до неї письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи відповідно до кількості учасників справи, враховуючи те, що у розгляді цієї справи бере участь сім осіб, позбавляє суд можливості виконати вимоги положень вищезазначеної норми.
Зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування скаржником вимог ухвали суду від 05 травня 2021 року, при цьому не усунення зазначеного недоліку апеляційної скарги унеможливлює виконати вимоги положень   статті 301 КАС України, що в свою чергу є порушенням останнім частини 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   та є недопустимим і порушує права інших осіб, які беруть участь у розгляді цієї справи на встановлене законом право отримання копії апеляційної скарги для складення відзиву на неї.
Також, суд апеляційної інстанції встановив, що скаржником не надано до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу із зазначенням у ній повного найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), як того вимагає пункт 4 частини 2   статті 296 КАС України, що свідчить про умисне не усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 2   статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України   до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених   статтею 296 цього Кодексу, застосовуються правила   статті 169 цього Кодексу, тобто суддя, встановивши невідповідність матеріалів поданої скарги вимогам, встановленим цим Кодексом, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, та у разі не усунення зазначених судом недоліків повертає її.
З урахуванням вищезазначеного та враховуючи те, що недоліки апеляційної скарги зазначені в ухвалі суду від 05 травня 2021 року, у встановлений судом строк скаржником усунуто не було, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у відповідності до положень   статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 не спростовує висновки суду апеляційної інстанції, а також не доводить та не надає доказів щодо усунення недоліків апеляційної скарги не виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу скаржнику, правильно застосував норми процесуального права (стаття 169, 298 КАС України), що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 169, 296, 298, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі №160/6373/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Благодійний фонд «Екологія Геос» про визнання дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень чи Держави Україна з питання забезпечення гарантії екологічних та інших прав протиправною, зобов`язання вчинити дії на підставі частини першої статті 276 ЦКУ, спрямовані на негайне поновлення та забезпечення гарантії екологічних та інших прав та відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                        В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                             О. А. Губська

                                                                                                                      Н. В. Шевцова