Справа № 456/2755/13-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Ковалишин Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/1961/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       20 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                     головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                     суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                                     секретаря Жукровської Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року в складі судді Ковалишин Н.І. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
У травні 2013 року позивач ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 08 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», укладений кредитний договір № МL 602/80/2006. За умовами цього кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 19 055,42 доларів США зі сплатою фіксованого відсотка у розмірі 11.99% річних. 
Для забезпечення виконання цього кредитного договору 08.11.2006 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір поруки № SR 602/75 /2006. Також, для забезпечення виконання цього ж кредитного договору, 08.11.2006 між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір поруки № SR 602/76/ 2006.
Крім цього, 10.11.2006 між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір № МL 602/83/2006. За умовами цього кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 32 500,00 доларів США зі сплатою фіксованого відсотка у розмірі 13.99 % річних. 
Для забезпечення виконання даного кредитного договору, 10.11.2006 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений договір поруки № SR 602/79/2006, а також, для забезпечення виконання цього ж кредитного договору, 10.11.2006 між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», укладений договір поруки № SR 602/80/2006.
В порушення норм закону та умов договору відповідачі ухиляються від виконання зобов`язання і тому виникла заборгованість за договором № МL 602/80/2006 в сумі 4056,06 доларів США, що еквівалентно 108 783.52 грн. за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017р. та 108 575.15 грн. пені, а також за кредитним договором № МL 602/83/2006 в сумі 32585.44 доларів США, що еквівалентно 873 941.50 грн. за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017р. та 871 493.18 грн. пені.
Оскаржуваним заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML 608/80/2006 від 08.11.2006 року у сумі 4056,06 доларів США 06 центів, що еквівалентно 108783,52 гривні 52 копійки за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017 року, та 108 575,15 гривень 15 копійок пені; за кредитним договором № ML 608/83/2006 від 10.11.2006 року у сумі 32585,44 доларів США 44 центи, що еквівалентно 873941,50 гривня 50 копійок за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017 року, та 871493,18 гривні 18 копійок пені.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML 608/80/2006 від 08.11.2006 року у сумі 4056,06 доларів США 06 центів, що еквівалентно 108783,52 гривні 52 копійки за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017 року, та 108 575,15 гривень 15 копійок пені; за кредитним договором № ML 608/83/2006 від 10.11.2006 року у сумі 32585,44 доларів США 44 центи, що еквівалентно 873941,50 гривня 50 копійок за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017 року, та 871493,18 гривні 18 копійок пені.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати на оплату судового збору в розмірі по 1073,00 гривні з кожного.
Рішення в апеляційному порядку оскаржувалося представником ОСОБА_3 в інтересах відповідача ОСОБА_4 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 скасовано. Постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТзОВ “ОТП Факторинг Україна” до ОСОБА_4 відмовлено повністю. 
В решті рішення залишено без змін.
Стягнуто з ТзОВ “ОТП Факторинг Україна” на користь  ОСОБА_4  1 609 грн 50 коп. судових витрат за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2020 року заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, а відтак таке підлягає скасуванню.
Звертає увагу, що жодних договорів із ЗАТ «ОТП Банк» у 2006 році відповідачі не укладали. В дійсності, 08.11.2006 між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк України», а не ЗАТ «ОТП Банк», правонаступниками якого є АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», як зазначено у судовому рішенні, був укладений кредитний договір ML 602/80/2006, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 19055,42 доларів США із сплатою 11,9% річних.
Для забезпечення виконання вказаного кредитного договору укладено з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договори поруки з АКБ «Райффайзенбанк України», а не ЗАТ «ОТП Банк».
Крім цього, під час постановлення заочного рішення судом не перевірено правильність розрахунків заборгованості за кредитними договорами, зокрема пені, яка становить понад 100% розміру заборгованості, не взято до уваги гарантовані законодавством пільги при виконанні кредитних зобов`язань для учасників АТО, а також не враховано пропуск позовної давності по окремих платежах кредиту.
Судом при ухваленні рішення стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повну суми заборгованості, з одночасними стягнення такої заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що призвело до подвійного стягнення заборгованості.
Крім цього, на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом порука ОСОБА_2 була припинена.
Просить скасувати заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог ТзОВ «ОТП Факторинг» відмовити.
Учасники справи представник позивача ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також їх представник ОСОБА_3 , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки (т. 2 а.с. 179-181). В судове засідання 20 липня 2021 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що невиконання позичальником умов Кредитних договорів на підставі п. 1.9.1. Кредитного договору-1 та Кредитного договору-2 дає право банку достроково вимагати виконання боргових зобов`язань за кредитом у позичальника. 
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Звертаючись до суду із позовними вимогами позивач ТзОВ «ОТП Факторинг» покликався на те, що 08.11.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений кредитний договір № МL 602/80/2006, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 19055,42 доларів США зі сплатою, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 11.99 % річних (а.с 7,8).
Крім цього, 10.11.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений кредитний договір № МL 602/83/2006, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 32 500,00 доларів США зі сплатою, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 13.99 % річних (а.с. 21,22).
Заперечуючи позовні вимоги, а також оскаржуючи рішення суду першої інстанції апелянт ОСОБА_3 покликається на те, що жодних договорів із ЗАТ «ОТП Банк» у 2006 році відповідачі не укладали, а 08.11.2006 між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк України», а не ЗАТ «ОТП Банк», правонаступниками якого є АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», як зазначено у судовому рішення, був укладений кредитний договір ML 602/80/2006, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 19055,42 доларів США із сплатою 11,9% річних. Також, для забезпечення виконання вказаного кредитного договору укладено з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договори поруки з АКБ «Райффайзенбанк України», а не ЗАТ «ОТП Банк».
З дослідженої в судовому засіданні копії Статуту Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» встановлено, що вказаний банк є правонаступником усіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна».
Згідно із рішенням позачергових Загальних Зборів акціонерів від 09 жовтня 2006 року (протокол № 40) банк змінив свою назву з Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» на Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк».
В подальшому, з метою приведення Статуту у відповідність до вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 та згідно із рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 23 квітня 2009 року (протокол № 53) банк змінив свою назву з Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».
Колегія суддів звертає увагу, що зміна назви юридичної особи не є реорганізацією цієї юридичної особи, зокрема перетворенням, якщо не змінюється організаційно-правова форма цієї юридичної особи. Цю правову позицію підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 914/3587/14, яка зводиться до того, що зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, оскільки не має наслідком появу нового учасника цивільних відносин.
Крім цього, 27 січня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останнє набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема згідно додатку № 1 право вимоги за кредитними договорами № МL 602/80/2006 від 08.11.2006 та № МL 602/83/2006 від 10.11.2006 з позичальником ОСОБА_1 .
Таким чином, в дійсності 08.11.2006 укладено кредитний договір № МL 602/80/2006 (далі Кредитний договір-1), а 10.11.2006 кредитний договір № МL 602/83/2006 (далі Кредитний договір-2) між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 , що не спростовує право вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг» за вказаними кредитними договорами, оскільки наведені вище положення Статуту ПАТ «ОТП Банк» та договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.01.2012 підтверджують набуття ТзОВ «ОТП Факторинг» права вимоги за досліджуваними кредитними договорами.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов”язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З досліджених копій кредитної заявки від 08.11.2006 року, Банк перерахував кредитні кошти в сумі 19055,42 доларів США на рахунок відповідача, а відповідно до копії кредитної заявки від 10.11.2006 року, Банк перерахував кредитні кошти в сумі 32 500,00 доларів США на рахунок відповідача ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 46, 47).
В свою чергу, в забезпечення виконання кредитного договору № МL 602/80/2006, 08.11.2006 року між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладений договір поруки № SR 602/75 /2006, а між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладений договір поруки № SR 602/76/ 2006 (т. 1а.с. 35-38).
Крім цього, в забезпечення виконання кредитного договору № МL 602/83/2006, 10.11.2006 року між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладений договір поруки № SR 602/79/2006, а також між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладений договір поруки № SR 602/80/2006 (т. 1 а.с. 43-46).
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За умовами кредитних договорів, погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись відповідачем ОСОБА_1 щомісяця у розмірі та в строк, визначені у графіку платежів, який є невід`ємним додатком № 1 до Кредитного договору-1 та Кредитного договору-2.
У строки, передбачені Кредитним договором-1 та Кредитним договором-2, Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п. 1.11.1. частини № 2 Кредитних договорів.
Крім цього, за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 3.1.1. частини № 2 Кредитних договорів.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Кредитних договорів, що відображено у Розрахунку заборгованості за Кредитними договорами (т. 1 а.с. 60-62).
У зв`язку з тим, що відповідачами не дотримано зазначених вище умов Кредитних договорів, Банк на підставі п. 1.9. частини № 2 Кредитного договору-1 та Кредитного договору-2 надіслав відповідачам вимоги № 200011411 від 09.01.2013 та №200011413 від 09.01.2013 та №68 від 30.01.2013 про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором-1. 
Також, вимоги про дострокове виконання надіслано на адресу відповідачів щодо виконання Кредитного договору-2, а саме: №200011465 від 09.01.2013р. та №200011467, №200011466 від 09.01.2013р.
Зазначені Вимоги підлягали виконанню протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати її одержання відповідачами. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що оскільки зазначені вимоги відповідачами не виконані виникла заборгованість за договором № МL 602/80/2006 в сумі 4 056,06 доларів США, що еквівалентно 108 783.52 грн. за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017р. та 108 575.15 грн. пені, а також за кредитним договором № МL 602/83/2006 в сумі 32 585.44 доларів США, що еквівалентно 873 941.50 грн. за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017р. та 871 493.18 грн. пені.
Що стосується доводів апелянта про те, що судом не перевірено правильність розрахунків заборгованості за кредитними договорами, зокрема пені, яка становить понад 100% розміру заборгованості, а також не взято до уваги гарантовані законодавством пільги при виконанні кредитних зобов`язань для учасників АТО, колегія суддів звертає увагу на таке.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від
04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18), який в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України необхідно враховувати при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин.
За умовами кредитного договору № МL 602/80/2006 від 08.11.2006 року сторони погодили дату остаточного повернення кредиту 08.11.2011, а за умовами кредитного договору № МL 602/83/2006 від 10.11.2006 року визначено дату остаточного повернення кредиту 10.11.2016.
Відтак, за умовами кредитного договору № МL 602/80/2006 від 08.11.2006 року у межах строку до 08 листопада 2011 року відповідачі мали, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості по клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором № МL 602/80/2006 від 08.11.2006 за період з 22.12.2006 по 06.11.2011 позичальником погашено 15607,80 долари США тіла кредиту, відтак розмір заборгованості за тілом кредиту складає 3447,62 долари США.
Згідно із розрахунком, заборгованість по відсоткам розрахована в межах строку дії кредитного договору за період з 27.05.2011 по 06.11.2011, розмір якої складає 608,44 долари США.
В свою чергу, розрахунок пені проведено за період з 27.01.2012 по 24.12.2012, визначено заборгованість пені в сумі 13583,78 долари США, однак таке нарахування проведено поза межами дії кредитного договору.
Таким чином, вимога позивача про стягнення нарахованої пені за неналежне виконання умов кредитного договору № МL 602/80/2006 від 08.11.2006 в сумі 13583,78 долари США, еквівалент якої визначено за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017р в сумі 108 575,15 грн. до задоволення не підлягає, оскільки таке нарахування проведено поза межами дії кредитного договору.
Також, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № МL 602/83/2006 від 10.11.20106, за період з 20.12.2006 по 20.12.2010 позичальником погашено 6290,08 долари США тіла кредиту, при цьому розмір заборгованості станом на 15.01.2013 визначено в сумі 26209,92 долари США.
Згідно із розрахунком, заборгованість по відсоткам розрахована за період з 23.11.2010 по 15.01.2013, розмір якої складає 6375,52 долари США.
Крім цього, розрахунок пені проведено за період з 27.01.2012 по 15.01.2013, відтак визначено заборгованість пені в сумі 109032,05 долари США.
При цьому, у ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. 
Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи та ухвалення заочного рішення) щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року. 
Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру збитків, суд не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню, а відтак розмір пені необхідно зменшити з 109032,05 долари США до 6375,52 долари США, що відповідатиме розміру збитків (сукупний розмір неотриманих відсотків) кредитора внаслідок несвоєчасного виконання зобов"язання позичальником станом на день розгляду справи судом першої інстанції.
В свою чергу, уточнюючи позовні вимоги заявами від 17.04.2015 (т. 1 а.с. 131), від 27.10.2017 (т. 1 а.с. 174) позивач ТзОВ «ОТП Факторинг» розмір позовних вимог у валюті договору кредиту залишав той самий, а саме за кредитним договором № МL 602/80/2006 в сумі 4056,06 доларів США, а також за кредитним договором № МL 602/83/2006 в сумі 32585.44 доларів США, однак змінено еквівалент до гривні згідно із офіційним курсом НБУ, останній раз станом 27.10.2017.
Колегія суддів звертає увагу, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.
Зазначена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 761/12665/14-ц, яку, в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України, необхідно враховувати при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин.
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом визначено стягнення з боржника суми в іноземній валюті, при цьому одночасно суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив еквівалент у національній валюті України за офіційним курсом НБУ.
Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного або приватного виконавця.
Вирішуючи питання щодо солідарної відповідальності поручителів перед банком, судом першої інстанції не звернуто увагу на таке.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах
від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня
2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
Розглядаючи спір та стягуючи з поручителів солідарно суму боргу по кредитному договору № МL 602/80/2006 від 08.11.2006, яка розрахована станом на 15.01.2013 року, звертаючись з вимогою до поручителя ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості лише 27.05.2013, суд першої інстанції не врахував, що порука припинилася, оскільки кредитор не пред`явив вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (08.11.2011).
Що стосується пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 по кредитному договору № МL 602/83/2006 від 10.11.2006 року, дата остаточного повернення кредиту за яким визначена 10.11.2016, колегія суддів враховує, що вимоги про дострокове виконання надіслано відповідачам 09.01.2013, і саме цю дату необхідно вважати зміною строку виконання основного зобов`язання, а з позовом до суду позивач звернувся, в тому числі до поручителя 27.05.2013, відтак кредитор пред`явив вимогу до поручителя в межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
З наведених підстав, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML 608/80/2006 від 08.11.2006 року у сумі 4056,06 доларів США 06 центів, що еквівалентно 108783,52 гривні 52 копійки за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017 року, та 108 575,15 гривень 15 копійок пені, а також стягнення заборгованості за кредитним договором № ML 608/83/2006 від 10.11.2006 року у сумі 32585,44 доларів США 44 центи, що еквівалентно 873941,50 гривня 50 копійок за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017 року, та 871493,18 гривні 18 копійок пені необхідно скасувати, з одночасним ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з ОСОБА_1 в користь позивача заборгованості за кредитним договором № ML 608/80/2006 від 08.11.2006 року у сумі 4056,06 доларів США 06 центів, а також солідарне стягнення з з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML 608/83/2006 від 10.11.2006 року у сумі 32585,44 доларів США та 6375,52 долари США пені. У задоволенні решти позовних вимог до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно відмовити.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 1073 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з останнього за розгляд справи в суді першої інстанції, в порядку перерозподілу судових витрат, необхідно компенсувати ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В свою чергу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з  ОСОБА_2  необхідно стягнути в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати на оплату судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1073,00 гривні, а з ТзОВ «ОТП Факторинг Україна»в користь ОСОБА_2 870,00 грн. за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML 608/80/2006 від 08.11.2006 року у сумі 4056,06 доларів США 06 центів, що еквівалентно 108783,52 гривні 52 копійки за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017 року, та 108 575,15 гривень 15 копійок пені, а також стягнення заборгованості за кредитним договором № ML 608/83/2006 від 10.11.2006 року у сумі 32585,44 доларів США 44 центи, що еквівалентно 873941 гривня 50 копійок за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017 року, та 871493 гривні 18 копійок пені, стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрат на оплату судового збору в розмірі по 1073,00 гривні з кожного - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML 608/80/2006 від 08.11.2006 року у сумі 4056 (чотири тисячі п`ятдесят шість) доларів США 06 центів.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML 608/83/2006 від 10.11.2006 року у сумі 32585 (тридцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) доларів США 44 центи та 6375 (шість тисяч триста сімдесят п`ять) доларів США 52 центів пені. 
У задоволенні решти позовних вимог до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати на оплату судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 00 копійок.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 00 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»в користь ОСОБА_2 870 (вісімсот сімдесят) гривень 00 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк