ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/375/21  Номер провадження 22-ц/814/1695/21	Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» 
на рішення Полтавького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2021 року, постановлене суддею Потетій О.Г. (повний текст складено 06 травня 2021 року) 
по справі за позовом виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 

в с т а н о в и в:
       05.02.2021 виробничий сільськогосподарський кооператив «Злагода» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені в розмірі 23 798,63 грн., 3% річних в розмірі 2 525,00 грн., 4 978,27 грн. інфляційних втрат за невиконання відповідачем зобов`язання за договором №12 від 15.03.2016 про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 31 000,00 грн.
       В обґрунтування позову зазначає, що на виконання вказаного договору відповідачу як працівнику кооперативу була надана поворотна фінансова допомога у розмірі 31 000,00 грн., на строк до 15.03.2018, однак на вказану дату позичальником не було належним чином виконано умови договору. Після направлення претензії від 06.11.2020 відповідач 30.11.2020 вніс в касу кооперативу кошти в розмірі 31 000,00 грн., прострочивши виконання зобов`язання на 2 роки 8 місяців.
       Посилаючись на положення ст.625 ЦК України просить стягнути 3% річних, що складає 2 525,00 грн. та інфляційні втрати 4 978,27 грн. відповідно до доданого розрахунку. Крім того, на підставі ст.549 ЦК України та ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» просить стягнути 23 798,63 грн. пені, обчисленої від суми простроченого платежу, що не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
       Заявою від 22.03.2021 змінено позовні вимоги. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку після подання позовної заяви сплатив грошові кошти в розмірі 6 309,70 грн. з призначенням платежу оплата за прострочення 3% річних та інфляційних втрат, кооператив просить стягнути пеню 23 798,63 грн. та 3% річних в розмірі 980,00 грн., а також судові витрати.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27.04.2021 позов виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» - задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» - 3% річних в розмірі 236,08 грн.
У задоволенні позовних вимог виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» про стягнення із ОСОБА_1 пені в розмірі 23 798,63 грн. та 3% річних в розмірі 743,92 грн. - відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 217,69 грн.
Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2 052,31 грн. віднесено за рахунок виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода».
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 198,75 грн.
Витрати, понесені виробничим сільськогосподарським кооперативом «Злагода» на професійну правничу допомогу адвоката у розмір 11 301,25 грн. віднесено за рахунок виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода».
Стягнуто із виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 232,80 грн.
Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 767,20 грн. віднесено за рахунок ОСОБА_1 .
Рішення районного суду в частині відмови у стягненні пені вмотивовано тим, що її розмір нараховано позивачем за прострочення виконання умов договору на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», дія якого не підлягає застосуванню до спірних правовідносин; вимоги в частині стягнення 3% річних задоволені частково в розмірі 236,08 грн., що становить різницю між заявленими до стягнення та добровільно відшкодованими відповідачем.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із відповідача на користь кооперативу 23 798,63 грн. пені та 3% річних в розмірі 980,00 грн. Також просить стягнути судові витрати в розмірі 5 675,00 грн. судового збору та 17 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Зазначає, що, оскільки відповідач неналежно виконав умови договору, а саме в строки повернення поворотно-фінансової допомоги на 2 роки 8 місяців, тому відповідно до ст.625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Враховуючи, що відповідач добровільно після пред`явлення позову сплатив 6 309,70 грн. 3% річних таінфляційних втрат, залишок несплачених 3% річних становить 980,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача.
Посилаючись на п.4.1 договору, який передбачає відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань відповідно до чинного законодавства, та керуючись статтями 549, 610, 611 ЦК України та статтею першою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», доводить правомірність обрахування заявленої до стягнення пені в розмірі 23 798,63 грн.
Вважає наявними підстави для стягнення судових витрат, а саме судового збору та витрат на правову допомогу, які є обґрунтованими та доведеними.
13.07.2021 до апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача – адвоката Хворост Д.М. на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила доводи позивача. Зазначала, що у претензії до відповідача позивач не вимагав інші суми, окрім суми фінансової допомоги. Враховуючи, що відповідач на першу вимогу добровільно сплатив позивачу 6 309,70 грн., які в сумі складають інфляційні втрати та 3% річних, тому в цій частині позов не підлягає до задоволення.
Заперечує обґрунтованість вимог щодо 980,00 грн. 3% річних та вважає незаконними включення до періоду розрахунку 30.11.2020 період дії карантину з 01.03.2020 по 31.05.2020, в яких звільнено споживачів від сплати платежів, які нараховані за прострочення виконання зобов`язання.
Заперечує підстави стягнення пені, оскільки Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», якими позивач обґрунтовує нарахування пені, не поширюється на спірні правовідносини.
Враховуючи, що відповідач вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, тому підстав для перерозподілу судових витрат не вбачає.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.03.2016 між виробничим сільськогосподарським кооперативом «Злагода» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір №12 про надання поворотної фінансової допомоги, за умов якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до розділу 2 договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 31 000,00 грн. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плат за користування грошовими коштами не стягується. Видача поворотної фінансової допомоги здійснюється шляхом видачі через касу позикодавця в розмір 31 000,00 грн. 
Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 15.03.2018. Повернення грошових коштів проводиться шляхом внесення грошових коштів позичальником в касу позикодавця або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позикодавця (розділ 3 договору). 
Згідно розділу 4 цього договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором відповідно до чинного законодавства України./а.с.13-14/
15.03.2016 ОСОБА_1 на підставі договору №12 від 15.06.2016 одержав 31 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером за підписом одержувача та касира ВСК «Злагода» Вишар Н.М./а.с.19/
06.11.2020 ВСК «Злагода» надіслано ОСОБА_1 претензію №147 по договору №12 про надання повторної фінансової допомоги, якою вимагають перерахувати грошові кошти в розмірі 31 000,00 грн. повернення поворотної фінансової допомоги за договором №12 від 15.03.2016 на р/р НОМЕР_1 в ПАТ Альфа Банк м.Київ або внести до каси ВСК «Злагода» (38712, Полтавська область, Полтавський район, с.Пальчиківка, вул.Центральна,6) в 10 денний термін з моменту отримання претензії./а.с.21/
30.11.2020 ОСОБА_1 повернуто до каси ВСК «Злагода» 31 000,00 грн. згідно договору №12 від 15.03.2016, що підтверджується прибутковим касовим ордером №1835./а.с.26/
14.12.2020 ВСК «Злагода» надіслано ОСОБА_1 претензію №189 щодо сплати штрафних санкцій по договору №12 про надання повторної фінансової допомоги в розмірі 25 964,57 грн. в 10-денний термін, з моменту отримання даної претензії./а.с.22/
05.01.2021 ОСОБА_1 надіслав ВСК «Злагода» відповідь на претензію від 14.12.2020 за вих. №189, у якій відмовився сплачувати пеню, яка нарахована поза строками позовної давності, також відмовився сплачувати відсотки за користування позикою з підстав, що за умовами договору позика є безвідсотковою./а.с.50-51/
Листом ВСК «Злагода» №6 від 15.01.2021 ОСОБА_1 повторно доведено до відома необхідність сплати штрафних санкцій по договору №12 про надання повторної фінансової допомоги з підстав неналежного виконання зобов`язання та, що, у разі його невиконання буде змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою./а.с. 54/
26.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до ВСК «Злагода» з листом, у якому зазначив, що 30.11.2020 ним виконано зобов`язання згідно договору та сплачено ВСК «Злагода» 31 000,00 грн., шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства. Також йому незрозуміло, яку відповідальність він повинен нести, в яких розмірах та які строки. Тому просить конкретно вказати вимоги із зазначенням суми стягнення, за що вона нарахована, на якій підставі і за який період./а.с.55/
Згідно платіжного доручення від 12.09.2021 ОСОБА_1 сплатив на банківські рахунки ВСК «Злагода» 6 309,70 грн., призначення платежу: оплата за прострочення 3% річних та інфляційних втрат згідно договору №12 від 15.03.2016./а.с.58/
Частково задовольняючи вимоги позову та постановляючи до стягнення 3% річних в розмірі 236,08 грн., районний суд виходив з того, що вказана сума є різницею між заявленими позивачем до стягнення та добровільно відшкодованими відповідачем; пеня стягненню не підлягає, оскільки її нарахування обґрунтовано положеннями статті першої Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», норми якої не поширюються на спірні правовідносини. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат районний керувався положеннями ст.141 ЦПК України, постановивши до стягнення, пропорційно задоволеним вимогам, із відповідача на користь позивача 217,69 грн. судового збору та 1 198,75 грн. на правничу витрату; із позивача на користь відповідача 7 232,80 грн. правничих витрат.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно статей 12, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи наведені норми права та диспозитивне розпорядження позивачем належними йому процесуальними правами та обов`язками, колегія погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав стягнення пені згідно розрахунку Додаток №1 до договору №12 від 15.03.2016./а.с.6/ 
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що, по-перше, договір №12 про надання поворотної фінансової допомоги від 15.03.2016 не містив умов нарахування пені за неналежне виконання зобов`язання, а також додатків, як його невід`ємних складових, узгоджених із позичальником. По-друге, позивач пов`язує підстави нарахування пені, а також її розмір, із положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, є ідентичними підставам звернення до суду та не ґрунтуються на законі, оскільки ґрунтуються на його довільному тлумаченні на власну користь.
Разом із цим рішення суду першої інстанції в частині визначеного до стягнення розміру 3% річних не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, згідно якої судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як убачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні в суд із позовом до позичальника з підстав неналежного виконання ним зобов`язання, заявлено до стягнення: 23 798,63 грн. – пеня, 2 525,00 грн. – 3% річних; 4 978,27 грн. – інфляційні втрати, згідно розрахунків додатків 1-3 до договору./а.с.3-5, 6-8/ 
12.03.2021 на розрахунковий рахунок ВСК «Злагода» від ОСОБА_1 надійшли грошові кошти в розмірі 6 309,70 грн. із призначенням платежу: оплата за прострочення 3% річних та інфляційних втрат./а.с.58/ 
Зі змісту заяви про зменшення позовних вимог убачається, що отримана сума коштів частково компенсувала інфляційні втрати та 3% річних, нарахованих в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, та заявлено до стягнення пеню в розмірі 23 798,63 грн. та 980,00 грн. – 3% річних, вимоги про інфляційні втрати не заявлялися./а.с.89-90/
Районний суд, при постановленні оскаржуваного рішення в частині визначення розміру 3% річних в 236,08 грн., враховував різницю між заявленими до стягнення позивачем та добровільно відшкодованими відповідачем. Разом із цим, апеляційним судом встановлено, що така різниця складає 1 193,57 грн. (2 525,00 грн. (3% річних) + 4 978,27 грн. (інфляційні втрати) - 6 309,70 грн. сплачених добровільно відповідачем на оплату за прострочення 3% річних та інфляційних втрат).
Позивач, диспозитивно розпорядившись належними йому процесуальними правами, заявив до стягнення 3% річних у розмірі 980,00 грн., що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу щодо належності здійсненого районним судом розрахунку, колегією суддів відхиляються, а доказів сплати позивачу (на першу вимогу) 2 288,92 грн. матеріали справи не містять. Навпаки, спростовуються позицією відповідача у відповідях на вимоги щодо відсутності підстав нарахування штрафів.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ВСК «Злагола» та зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру 3% річних із 236,08 грн. до 980,00 грн. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд приймає до уваги наступне.
Згідно частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг за виконання робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).
З огляду на викладені норми процесуального закону та вимоги 141 ЦПК України, пропорційно задоволених вимог ВСК «Злагода» (4%), рішення районного суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши постановленні до стягнення із відповідача витрати зі сплати судового збору із 217,69 грн. до 90,80 грн., на правничу допомогу із 1 198,75 грн. до 500,00 грн.
Виходячи з вимог розумності та справедливості, керуючись закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, з огляду на заперечення позивача проти розміру правничих витрат, понесених відповідачем, як надмірних, апеляційний суд вважає можливим зменшити їх із 7 232,80 грн. до 4 000,00 грн., що відповідає ціні позову, складності справи та розміру інших судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги ВСК «Злагода», з відповідача на користь останнього підлягає стягненню 136,20 грн. судового збору (3 405,00 грн. х 4%). Підстави відшкодування сторонам правничих витрат, понесених в суді апеляційної інстанції (по 4 500,00 грн. кожній зі сторін) – відсутні, як недоведені, а тому задоволенню не підлягають. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» – задовольнити частково.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2021 року змінити в частині визначення розміру заборгованості зі сплати 3% річних, збільшивши із 236,08 грн. до 980,00 грн.; в частині розподілу судових витрат, зменшивши постановленні до стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь ВСК «Злагода» витрати зі сплати судового збору за подачу позову із 217,69 грн. до 90,80 грн. та на правничу допомогу із 1 198,75 грн. до 500,00 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» 136,20 грн. судового збору.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19.07.2021.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                                                                               С.М. Бондаревська