Дата документу 20.07.2021 Справа № 310/6778/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 310/6778/17 
Провадження №22-ц/807/1864/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Черткова Н.І. 

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 липня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
  	  	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Соботюка Віталія Анатолійовича на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2021 року (з урахування ухвал Бердянського міськрайонного суду Запорізької області про виправлення описки від 15 березня 2021 року та 25 березня 2021 року), ухвалене у м. Бердянськ (повний текст рішення складено 15 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, автомобіля та грошових коштів, визнання права власності на 1/2 частину набутого майна подружжя, виділення відповідачу автомобілю зі стягненням 1/2 частини його вартості, стягнення грошових коштів у розмірі 3475,38 доларів США в рахунок компенсації Ѕ частини банківських вкладів (депозитів) в доларах США та стягнення грошових коштів у розмірі 53866,63 грн. в рахунок компенсації Ѕ частини банківських вкладів (депозитів) в гривні та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ «Альфа Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів та стягнення грошових коштів у розмірі 89280,87 грн., що становить Ѕ частину банківських вкладів (депозитів),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, який в подальшому уточнила. Позивачка просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами; автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ; грошові кошти та визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частку земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_1 автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути з останнього вартість Ѕ частки спірного автомобіля та Ѕ частки банківських депозитів.

Відповідач ОСОБА_1  звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2  про визнання спільною сумісною власністю подружжя депозитних коштів в ПАТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 у розмірі  52 961,06 грн. на рахунку № НОМЕР_3 на підставі договору SAMDNWFD0070951245901 від 15.12.2015 року; грошових коштів у розмірі 20658,27 грн. на рахунку № НОМЕР_4 на підставі договору SAMDNWFD0070999275400, грошових коштів у розмірі 50100,00 грн. за депозитним договором SAMDNWFD0070725488900 на рахунку № НОМЕР_5 , грошових коштів на суму 54852,40 грн. на підставі договору SAMDNWFD0071251340301, рахунок № НОМЕР_6 , грошових коштів на рахунку № НОМЕР_7 договір SAMDNWFD0070725490001 від 18.07.2015 року, грошових коштів на рахунку № НОМЕР_8 договір SAMDNWFD0070668960700 від 11.06.2015 року, сума депозиту 40000,00 грн., грошових коштів на рахунку № НОМЕР_9 договір SAMDNWFD0070725490801 від 18.07.2015 року. та стягнення Ѕ частки депозитних коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

В ході судового розгляду ухвалою суду від 04.03.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів у розмірі 46634,44 грн., 8440,75 грн., 11151,51, 21101,90, 4712,95, 53379,77 та 18600, які знаходилися на рахунках ПАТ КБ» Приватбанк» і були укладені між банком і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із відмовою від позову позивачами за основним та зустрічним позовами в частині цих позовних вимог.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, автомобіля та грошових коштів, визнання права власності на 1/2 частину набутого майна подружжя, виділення відповідачу автомобілю зі стягненням 1/2 частини його вартості, стягнення грошових коштів у розмірі 3475,38 доларів США в рахунок компенсації Ѕ частини банківських вкладів (депозитів) в доларах США та стягнення грошових коштів у розмірі 53866,63 грн. в рахунок компенсації Ѕ частини банківських вкладів (депозитів) в гривні, - задоволено частково.  
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно:
- житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами;
- автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ;
- грошові кошти в розмірі 6619,83 доларів США, що знаходилися на рахунку  №  НОМЕР_10 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0070988831401 від 13.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк»;
- грошові кошти в розмірі 330,93 доларів США, що знаходилися на рахунку № НОМЕР_11 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0071043135901 від 17.02.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»;
- грошові кошти в розмірі 10229,48 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_12 . відкритому на підставі договору SAMDNWFD0071380703201 від 13.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»;
- грошові кошти  у  розмірі 10347,93 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_13 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0071328596501 від 06.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»;
- грошові кошти в розмірі 451,69 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_14 , відкритому на підставі договору SAMDN85000738921089 від 01.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».
Визнано за ОСОБА_2 право власності на:
-1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами;
-1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0861 га, кадастровий номер 2310400000:11:019:0137, що розташована по АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_1 автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість Ѕ частини автомобіля марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 у розмірі 32000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3475,38 доларів США в рахунок компенсації 1/2 частини банківських вкладів (депозитів) в доларах США, які були відкриті в період шлюбу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10515 грн. в рахунок компенсації 1/2 частини банківських вкладів (депозитів) в гривні, які були відкриті в період шлюбу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 441, 00 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. 
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ «Альфа Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів та стягнення грошових коштів у розмірі 89280,87 грн., що становить Ѕ частину банківських вкладів (депозитів), відмовлено. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Соботюка Віталія Анатолійовича подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, автомобіля та визнання права власності на Ѕ частку будинку та земельної ділянки, а також стягнення компенсації Ѕ частки вартості транспортного засобу та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову просить частково скасувати та ухвалити нове рішення про визнання спільною сумісною власністю подружжя депозитних коштів в ПАТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 у розмірі  52 961,06 грн. на рахунку № НОМЕР_3 на підставі договору SAMDNWFD0070951245901 від 15.12.2015 року; грошових коштів у розмірі 20658,27 грн. на рахунку № НОМЕР_4 на підставі договору SAMDNWFD0070999275400, грошових коштів у розмірі 50100,00 грн. за депозитним договором SAMDNWFD0070725488900 на рахунку № НОМЕР_5 , грошових коштів на суму 54852,40 грн. на підставі договору SAMDNWFD0071251340301, рахунок № НОМЕР_6 та стягнути Ѕ частки депозитних коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 89280,86 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що спірний житловий будинок із усіма господарськими спорудами побудовано до 1963 року батьками скаржника, тому він не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, а відповідно не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя і земельна ділянка під цим будинком. Спірний автомобіль було придбано не в інтересах сім`ї, а для особистих потреб ОСОБА_1 за його власні кошти, а тому він не підлягає поділу. Кошти, які знаходились на депозитних рахунках у розмірі 178561,73 грн. були зняті та витрачені на власний розсуд ОСОБА_2 , в період припинення шлюбних стосунків, а тому Ѕ цих коштів повинна бути стягнута з ОСОБА_2 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем та відповідачем 16.03.1994 року було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду від 26.01.2017 року по справі № 310/6907/16. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією рішення Бердянського міськрайонного суду від 26.01.2017  року.

За час перебування сторін по справі в шлюбі ними було придбано нерухоме та рухоме майно.

Так, 11 листопада 2016 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Оскільки право власності на житловий будинок виникло в період перебування сторін в шлюбі, суд вважав, що він належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0861 га, кадастровий номер 2310400000:11:019:0137, переданій у власність ОСОБА_1 в межах норм безоплатної приватизації на підставі рішення шостої сесії сьомого скликання Бердянської міської ради Запорізької області від 21 січня 2016 року №33. Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 16.02.2016 року, в період перебування сторін у шлюбі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2016 року № 53617877.

Враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов висновку , що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на Ѕ частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний подружжям за кредитні кошти на підставі договору фінансового лізингу, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» 11.10.2011 року, що підтверджується заявою про приєднання до публічного договору № MRH0A!0000291357 від 11.10.2011 року та додатком № 1 до Договору (специфікація та акт приймання-передачі), за яким автомобіль був переданий ОСОБА_1 .

Під час перебування сторін у шлюбі подружжям ОСОБА_2  та ОСОБА_1  було повністю погашено кредит за вищезазначеним договором, що підтверджується довідками АТ КБ «ПриватБанк» від 23.04.2013 року № 562332, від 02.08.2013 року № 3 і №780483., які були адресовані МРЕВ ДАІ та містять прохання зняти заборону відчуження автомобіля. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не зняв з обліку автомобіль та не перереєстрував його на себе.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь компенсації вартості Ѕ частки спірного автомобілю, суд врахував зокрема, що відповідно до статті 183 ЦК України автомобіль є неподільною річчю та з часу розірвання шлюбу фактично автомобілем користується ОСОБА_1 .

Відповідачем  ОСОБА_1  17.02.2016 року було розміщено грошові кошти на свій депозитний  рахунок №  НОМЕР_11  на підставі договору SAMDNWFD0071043135901 від 17.02.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто у період шлюбу сторін по справі, а повернуто ОСОБА_1 суму вкладу після розірвання шлюбу.

17.02.2016 року на підставі договору SAMDNWFD0071043135901 на ім`я ОСОБА_1 були покладені грошові кошти у розмірі 150 доларів США. Протягом строку дії вказаного депозитного договору подружжям сума депозиту поповнювалася, а 18.08.2016 року, у зв`язку із закінченням строку дії договору, ОСОБА_1 повернуті грошові кошти у розмірі 309,27 доларів США. 20.08.2016 року вказані грошові кошти ОСОБА_1 знову розміщені на депозит на 6 місяців. Строк дії цього депозитного договору закінчився 21.02.2017 року, тобто після ухвалення рішення Бердянського міськрайонного суду від 26.01.2017 року про розірвання шлюбу. Отримані ОСОБА_1 , після закінчення депозитного договору, 21.02.2017 року грошові кошти у розмірі 318,79 доларів, останній 23.02.2017 року на свій власний розсуд розмістив спільні гроші подружжя на депозитний рахунок строком на 6 місяців. Повернуті ОСОБА_1 24.08.2017 року гроші у розмірі 326,77 доларів США, останній 26.08.2017 року знову розміщує на депозит строком до 27.02.2018 року. По закінченню строку дії депозитного договору, 01.03.2018 року, розміщує гроші у розмірі 331,77 доларів США на депозит на новий строк. Станом на 02.06.2018 року на рахунку №  НОМЕР_11 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0071043135901 від 17.02.2016 року розміщені грошові кошти у розмірі 333,96 доларів США (а.с.209,210 том 2, а.с. 35 том 3.).

Вказані банківські операції свідчать про те, що грошові кошти розміщені за вказаним депозитним договором, перебували у сумісній власності подружжя, згоду на наступні розміщення спільних грошей повинна була надавати позивачка ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 фактично порушив права позивачки на користування, володіння та розпорядження спільно набутим майном подружжя, яке належить їм обом на праві спільної сумісної власності, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя грошових коштів в розмірі 330,93 доларів США, розміщених на рахунку №  НОМЕР_11 на підставі договору SAMDNWFD0071043135901 від 17.02.2016 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частини вказаного депозиту у розмірі 165,4 долара США (330,93 долара США/2) підлягають задоволенню.

Щодо грошових коштів в розмірі 6619,83 доларів США, що знаходилися на рахунку №  НОМЕР_10 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0070988831401 від 13.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що відповідачем  ОСОБА_1  13.01.2016 року було розміщено грошові кошти на свій депозитний  рахунок №  НОМЕР_10  на підставі договору SAMDNWFD0070988831401 від 13.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто у період шлюбу сторін по справі, а повернуто ОСОБА_1 суму вкладу після розірвання шлюбу.

13.01.2016 року на підставі договору SAMDNWFD0070988831401 на ім`я ОСОБА_1 були покладені грошові кошти у розмірі у розмірі 1000 доларів США, строком на 6 місяців. Протягом строку дії вказаного депозитного договору подружжям сума депозиту поповнювалася. У зв`язку із закінченням строку дії договору, 14.07.2016 року, ОСОБА_1 повернуті грошові кошти у розмірі 4053,43 доларів США. 16.07.2016 року вказані грошові кошти ОСОБА_1 знову розміщені на депозит на 6 місяців. Протягом нового строку депозиту, останній знов поповнювався подружжям. По закінченню строку дії депозитного договору, 17.01.2017 року повернуті ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6277,48 доларів США, останній 19.01.2017 року розмістив їх на депозит на новий строк (6 місяців). Після закінчення строку дії депозитного договору, 25.07.2017 року, тобто вже після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 , отримані гроші у розмірі 6 649,17 доларів США (а.с.33 і 35 том 3).

Вказані банківські операції свідчать про те, що грошові кошти розміщені за вказаним депозитним договором, перебували у сумісній власності подружжя, згоду на наступні розміщення спільних грошей повинна була надавати позивачка ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 фактично порушив права позивачки на користування, володіння та розпорядження спільно набутим майном подружжя, яке належить їм обом на праві спільної сумісної власності, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя грошових коштів в розмірі 6619,83 доларів США, розміщених на рахунку №  НОМЕР_10 на підставі договору SAMDNWFD0070988831401 від 13.01.2016 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частини вказаного депозиту у розмірі 3 309, 9 доларів США (6619,83 доларів США /2).

Щодо грошових коштів в розмірі 10 347,93 грн., що знаходилися на рахунку №  НОМЕР_13 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0071328596501 від 06.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Грошові кошти по цьому договору у розмірі 10 000 грн. були покладені ОСОБА_1 на свій депозитний рахунок в період перебування сторін у шлюбі, 06.10.2016 року, а повернуті ОСОБА_1 07.04.2017 року, тобто після розірвання шлюбу, у розмірі 10 700,00 грн., які він 09.04.2017 року розмістив на новий депозит, про що свідчить банківська виписка на а.с.204 том 2, а.с.54 т.3.

Отже, грошові кошти у розмірі 10700 грн. є спільним майном подружжя та підлягають поділу в рівних частках.

ОСОБА_2 в своєму позові з урахуванням уточнень просила визнати спільним майном подружжя за вказаним депозитним договором грошові кошти у розмірі 10 347,93 грн. та стягнути з ОСОБА_1 їх Ѕ частину.

Отже, Ѕ частка грошових коштів за договором SAMDNWFD0071328596501 від 06.10.2016 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , становить 5 174,00 грн. (10 347,93 грн./2).

Щодо грошових коштів в розмірі 10 229,48 грн., що знаходилися на депозитному рахунку №  НОМЕР_12 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0071380703201 від 13.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що вказані грошові кошти покладені ОСОБА_1 на свій депозитний рахунок в період шлюбу, а повернуті ОСОБА_1 вже після розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 697,36 грн. (а.с.41 том 3). Отже, вказані грошові кошти також є спільним майном подружжя і підлягають поділу в рівних частках. Отже, враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України, Ѕ ч. грошових коштів за договором SAMDNWFD0071380703201 від 13.11.2016 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , становить 5 114,75 грн. (10229,48 грн./2).

Судом встановлено, що грошові кошти в розмірі 451,69 грн., що знаходилися на рахунку №  НОМЕР_14 , відкритому на підставі депозитного договору SAMDN85000738921089 від 01.11.1013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», які залишалися на рахунку на час розірвання шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а Ѕ ч. грошових коштів за цим договором у розмірі 225,85 грн. (451,69 грн./2) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 10514,16 гривень.

Щодо депозитних грошових коштів, розміщених на ім`я ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в період перебування сторін у шлюбі та знятих ним в період перебування сторін у шлюбі, суд погодився з позицією представника відповідача ОСОБА_1 , що ці депозитні кошти не підлягають поділу, оскільки подружжя розпорядилося ними під час перебування у шлюбі, а тому в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині відмовлено. 

Так, грошові кошти в розмірі 28222,56 грн., що знаходилися на рахунку №  НОМЕР_15 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0070840942200 від 04.10.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», покладені в період шлюбу, та повернуті в період перебування сторін у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на карту ОСОБА_1 . 47 *09 у розмірі 24 500 грн. (а.с. 42 і 63 т.3).

Грошові кошти в розмірі 10141,19 грн., що знаходилися на рахунку №  НОМЕР_16 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0070698677800 від 01.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», повернуті 02.07.2016 року на карту НОМЕР_17 .

Грошові кошти в розмірі 3237,33 грн., що знаходилися на рахунку №  НОМЕР_18 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0070698677401 від 01.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; повернуті 06.08.2016 року.

Грошові кошти в розмірі 4781,43 грн., що знаходилися на рахунку №  НОМЕР_19 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0070755638500 від 07.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; повернуто 08.08.2016 року (а.с. 206 том 2).

Грошові кошти в розмірі 40321,64 грн., що знаходилися на рахунку №  НОМЕР_20 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD0070840941800 від 04.10.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк, повернуті ОСОБА_1 05.10.2016 року, на його карту 47.. 09, про що свідчить банківська виписка на а.с.205 том 2.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спільним майном подружжя депозитних коштів, розміщених в ПАТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 на рахунках №  НОМЕР_15 , №  НОМЕР_16 , №  НОМЕР_18 , №  НОМЕР_19 , №  НОМЕР_20 та стягнення з ОСОБА_1 Ѕ частки цих коштів задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя грошових депозитних коштів, покладених на рахунки ОСОБА_2 та стягнення з останньої на користь ОСОБА_1 Ѕ ч. депозитних коштів, суд вважав, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно даних виписки витребуваної від ПАТ «Приватбанк» 15.12.2015 року ОСОБА_2  було розміщено грошові кошти у розмірі  52 961,06 грн. на свій депозитний рахунок № НОМЕР_3  на підставі договору SAMDNWFD0070951245901 від 15.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто у період шлюбу сторін по справі, повернуто ОСОБА_1 суму вкладу 25.12.2016 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі.

19.01.2016 року ОСОБА_2 було розміщено грошові кошти у розмірі 20 658,27 грн. на свій депозитний рахунок № НОМЕР_4 на підставі договору SAMDNWFD0070999275400, вказаний депозит повернутий 26.10.2016 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі.

18.07.2015 року ОСОБА_2 було розміщено грошові кошти у розмірі 50 100,00 грн. за депозитним договором SAMDNWFD0070725488900 (рахунок № НОМЕР_5 ), повернуті ОСОБА_2 28.07.2016 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі (а.с. 141 – 142 том 3 _). Того ж дня, 28.07.2016 року гроші покладено на новий депозит, відкритий на суму 54 852,40 грн. (договір SAMDNWFD0071251340301, рахунок № НОМЕР_6 ), гроші повернуті ОСОБА_2 29.10.2016 року також в період перебування сторін у шлюбі.

З огляду на те, що вказані кошти були повернуті ОСОБА_2 під час перебування сторін у шлюбі, сторони по справі розпорядилися ними в період шлюбу, враховуючи позицію представника ОСОБА_1 стосовно аналогічних вимог ОСОБА_2 про поділ депозитних коштів, розміщених на ім`я ОСОБА_1 і знятих в період перебування сторін у шлюбі, суд вважав, що вони не підлягають врахуванню при поділі спільного майна подружжя, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга статті 364 ЦК України).

Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Указані висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

11 листопада 2016 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0861 га, кадастровий номер 2310400000:11:019:0137, переданій у власність ОСОБА_1 в межах норм безоплатної приватизації на підставі рішення шостої сесії сьомого скликання Бердянської міської ради Запорізької області від 21 січня 2016 року №33. Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 16.02.2016 року, в період перебування сторін у шлюбі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2016 року № 53617877.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.11.2016 року № 73035051 відповідно до якої право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 11 листопада 2016 року на підставі технічного паспорту, виданого 28.10.2016 року комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, тобто в період перебування сторін в шлюбі.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Відповідачем ОСОБА_1  не спростовано презумпції спільної сумісної власності подружжя на зазначене майно, а тому воно обґрунтовано визнано спільною сумісною власністю подружжя та поділено між сторонами.

Що стосується визнання спільним сумісним майном подружжя легкового автомобілю марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та його поділу, то слід зазначити наступне.

Згідно до ч.2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка."

Таким чином, спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Факт використання  ОСОБА_1 , спірного автомобіля під час виконання своїх трудових обов`язків, не спростовує презумпції спільної сумісної власності подружжя на зазначене майно, при цьому вказаний факт враховано судом першої інстанції при вирішення питання, щодо залишення автомобіля у власності ОСОБА_1 із виплатою компенсації ОСОБА_2 .

Що стосується грошових коштів, що знаходилися у банках на відповідних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі укладених між ними та банками договорів, були зняті ними у період шлюбу, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх поділу, оскільки сторони не довели, що грошові кошти, зняті у період шлюбу, використані не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби. При цьому грошові кошти, що були зняті після розірвання шлюбу та розміщені на інші депозитні рахунки, у відповідності до рівності часток кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя, розподілені між сторонами відповідно до позовних вимог. 

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Соботюка Віталія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2021 року (з урахування ухвал Бердянського міськрайонного суду Запорізької області про виправлення описки від 15 березня 2021 року та 25 березня 2021 року) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 липня 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                         О.В. Крилова

О.З. Поляков