Постанова
Іменем України 
23 вересня 2021 року
м. Київ
Справа № 331/479/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/807/76/21
Провадження № 51 – 2528 км 21
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:            
головуючого                       ОСОБА_1 ,     
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6               адвоката ОСОБА_7 в режимі           відеоконференції,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080020002430 від 
08 листопада 2018 року, щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Орджонікідзевського  районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, звільненого в залі суду по відбуттю покарання,    
за ст. 358 ч. 4, ст. 190 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката 
ОСОБА_7 на вирок Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 . 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року 
ОСОБА_6 засуджено:
- за ст. 358 ч. 4 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;
- за ст. 190 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа Банк» 31 750 гривень на відшкодування матеріальної шкоди. 
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 
31 січня 2018 року приблизно о 15 годині 10 хвилин в приміщенні ПАТ «ОТП Банк», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 144, надав заступнику начальника сектору продажу продуктів роздрібного бізнесу ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_8 завідомо підроблений офіційний документ, а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 серії НОМЕР_1 , виданого 
02 червня 1995 року Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області, з вклеєними до нього власними фотографіями на першій та третій сторінках та на копіях паспорту власноручно поставив свої підписи і виконав напис «з оригіналом згідно», тим самим використав завідомо підроблений документ з метою отримання споживчого кредиту.
Продовжуючи свої дії, 31 січня 2018 року приблизно о 15 годині 20 хвилин 
ОСОБА_6 , діючи повторно, з метою заволодіння коштами ПАТ «Альфа-Банк» шляхом обману, ввівши в оману заступника начальника сектору продажу продуктів роздрібного бізнесу ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_8 , уклав від імені ОСОБА_9 договір про отримання споживчого кредиту від 31 січня 2018 року № 591033902 на суму 16 000 гривень для власних потреб, не маючи наміру виконувати умови договору.  За вказаним договором ПАТ «Альфа Банк» на рахунок ОСОБА_9 в ПАТ «ОТП Банк» перераховано 16 000 гривень, які ОСОБА_6 зняв у касовому відділенні зазначеного банку, чим заподіяв ПАТ «Альфа Банк» матеріальну шкоду на суму 16 000 гривень.
Вироком Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2021 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 у частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання: за 
ст. 358 ч. 4 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ст. 190 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.  
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , застосувавши положення ст. 75 КК України. Вважає, що саме покарання з іспитовим строком, яке було призначено судом першої інстанції, відповідає меті покарання, ОСОБА_6 виправився і нових кримінальних правопорушень протягом іспитового строку не вчиняв. Указує на те, що апеляційний суд належним чином не врахував дані про особу ОСОБА_6 , який працевлаштувався та займається суспільно корисною працею, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, частково відшкодував заподіяну шкоду, потерпілий не наполягав на призначенні реального покарання. Зазначає про безпідставність висновків апеляційного суду про визнання вини ОСОБА_6 виключно під тиском доказів та відсутність щирого каяття         
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.         
Позиції учасників судового провадження 
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання своєї касаційної скарги та просив її задовольнити. 
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 358 ч. 4, 
ст. 190 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є необґрунтованими. 
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У ст. 75 ч. 1 КК України встановлено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просила скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року ОСОБА_6 у частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання без застосування ст. 75 КК України. 
Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції у вироку не наведено переконливих мотивів застосування ст. 75 КК України та не мотивовано рішення про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, формально перелічено загальні засади призначення покарання та не зазначено, які обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та свідчать про недоцільність відбування ОСОБА_6 реального покарання і фактично не враховано, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини проти власності, раніше вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, нові кримінальні правопорушення вчинив лише через вісім місяців після звільнення з місць позбавлення волі, на час вчинення кримінальних правопорушень офіційно не працював, шкоду не відшкодував.
Що стосується доводів касаційної скарги про безпідставність висновків апеляційного суду про відсутність в діях ОСОБА_6 щирого каяття, то колегія суддів звертає увагу на наступне. Розглядаючи кримінальне провадження в межах доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та призначаючи ОСОБА_6 нове покарання у відповідності та з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України, суд апеляційної інстанції врахував, у тому числі, відношення винного до вчиненого ним кримінального правопорушення, його дії щодо усунення негативних наслідків своєї протиправної поведінки та відшкодування завданих злочином збитків, а також наявність відповідних даних в матеріалах кримінального провадження. 
Рішення про виключення з вироку суду першої інстанції посилання на обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд не приймав, а тому істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині положень ст. 404 КПК України не вбачається.    
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов  до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкцій ст. 358 ч. 4, ст. 190  ч. 2 КК України та остаточне покарання на підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, мотивувавши таке рішення
Покарання, призначене ОСОБА_6 апеляційним судом, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України. Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду апеляційної інстанції щодо призначеного покарання ОСОБА_6 захисник у касаційній скарзі не навів і таких даних за матеріалами кримінального провадження не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не виявлено.
За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та зміни вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3