ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 вересня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/2358/19 
Номер провадження 22-ц/816/1408/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
треті особи – ОСОБА_3 , Управління «ЦНАП у місті Суми Сумської міської ради»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2021 року про відмову у забезпеченні позову, у складі судді Сидоренко А.П., постановлену у м. Суми,

                                                   в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору міни від 07 квітня 2000 року вона є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій разом з нею зареєстровані її син ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_4 . 
З липня 2014 року ОСОБА_4 залишив житло через переїзд до Російської Федерації та не проживає в ньому до теперішнього часу, перешкод у користуванні житлом вона не чинила, відповідач добровільно не користується ним майже п`ять років без поважних причин. Через реєстрацію у квартирі відповідача вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та утриманню житла, а також позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, на що витрачається більша частина її доходу. Відповідач добровільно з реєстраційного обліку не знімається, тому просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням – квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 червня 2021 року скасовано вказане заочне рішення та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання 29 вересня 2021року з повідомленням учасників справи.

З метою забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 у заяві від 15 липня 2021 року просила забезпечити позов шляхом:
- накладення заборони на проживання ОСОБА_4 у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до моменту набрання рішенням суду у справі № 591/2358/19 законної сили; 
- накладення заборони на доступ ОСОБА_4 до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до моменту набрання рішенням суду у справі № 591/2358/19 законної сили.
Вказувала, що з 16 червня 2021 року від відповідача систематично у грубій формі надходять погрози щодо її обов`язку впустити його до належної їй квартири, що негативно впливає на її емоційний та фізичний стан. Зазначала, що з 2011 року відповідач не проживав у належній їй квартирі, його візити до помешкання відбуваються тільки для побачень із їх спільним сином, наміру проживати у цій квартирі він не виявляв, оскільки у м. Суми він має житлову площу.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління «ЦНАП у м. Суми Сумської міської ради», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення заяви. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд формально підійшов до оцінки спірних правовідносин, не врахував поведінку відповідача, який повідомив суду неправдиву інформацію про потребу у цьому житлі, при цьому він проживає однією сім`єю з іншою жінкою за її місцем проживання. Доводить вчинення відповідачем протиправних дій відносно неї та її майна: виганяв із квартири, викрав особисті цінні речі і, повернувшись до квартири, може знову вчиняти такі дії.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу  V  ЦПК України.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала скаргу, заперечення щодо скарги представника відповідача – адвоката Волохової В.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони на проживання у квартирі та заборони доступу ОСОБА_4 до квартири, розташованої по АДРЕСА_1 до моменту набрання рішенням суду у справі № 591/2358/19 законної сили, мотивована тим, що позивачем не доведено, що невжиття таких заходів буде причиною неможливості виконання рішення суду за результатами розгляду позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тому заявлений вид забезпечення позову не відповідає предмету позову. 
Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам Закону.
Відповідно до преамбули Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
Як роз`яснено у пункті 4  постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від              22 грудня  2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред`явлено позов до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
У той же час, не зазначено яким чином невжиття заявленого виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, у разі задоволення позову.
В силу положень ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.  
Обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає предмету позову, заява не містить жодного обґрунтування підстав обмеження її, як власника, у праві вільно володіти, користуватись та розпоряджатися своїм майном, а саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість виконання у майбутньому судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заявляючи клопотання про забезпечення позову у справі, де предметом спору є вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом накладення заборони на проживання у квартирі та заборони доступу до квартири відповідача, позивач обрав вид забезпечення позову, який не відповідає предмету позову. 
Доводи апеляційної скарги про вчинення відповідачем відносно позивача протиправних дій не впливає на законність ухвали і не є підставою для її скасування та для вжиття заявлених заходів забезпечення позову. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367- 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 – 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд

                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2021 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                             О.Ю. Кононенко 
                                                                             
                                                                                                        В.І. Криворотенко

                                                                                                         О.І. Собина