ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/8324/20 пров. № А/857/8773/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Улицького В.З.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі №380/8324/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС» до Львівської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про визнання протиправною та скасування картки відмови, стягнення коштів на відшкодування шкоди (головуючий суддя першої інстанції – Кравців О.В., час ухвалення – 12:42 год, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 05.03.2021),-

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Аверс» звернулося до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України, в якій, з врахуванням заяви про зміну предмета позову від 24.11.2020 за вх. №62443 /арк.спр.111-123/ просив суд:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00445 від 22.09.2020, складену державним інспектором Петрушкевичем Юрієм Євгенійовичем;
- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 83836,45 грн.;
- визнати протиправною та скасувати катку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00646 від 05.11.2020, складену державним інспектором Бабівською Оленою Романівною;
- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 88000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною і скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00445 від 22.09.2020. Визнано протиправною і скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00646 від 05.11.2020. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що підставою для оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення слугувало наступне: неможливість завершення митного оформлення у зв`язку із призупиненням застосування преференцій до отримання результатів перевірки достовірності документів про преференційне походження товару у зв`язку з не підтвердженням походження товарів №1 митними органами країни ЄС відповідно до норм статті 32 Доповнення І «щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами членами з іншої сторони від 27.06.2014, та відповідно відсутністю підстав для застосування преференції « 410» до вищезазначених товарів, Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів з застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 №651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа».
Апелянт зазначає, що при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування товарів під час митного оформлення ТОВ «Аверс» за МД від 22.09.2020 встановлено, що митними органами країни експортера P.T.U.H «PIOTRANS» Harabin Piotr не підтверджено походження товарів. Враховуючи те, що для вищезазначеного товару країна походження є визначальною для оподаткування, а інформація про походження виявилась непідтвердженою, зменшені ставки ввізного мита згідно з Угодою за митною декларацією від 22.09.2020 не підлягають застосуванню. З урахуванням наведеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи проведено заміну відповідача Галицької митниці Держмитслужби на його правонаступника Львівську митницю Держмитслужби.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі та просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕРС» здійснює технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, торгівлю іншими автотранспортними засобами, оптову торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів, роздрібну торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів, діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту.   
22.09.2020 при черговому ввезенні позивачем автотранспортного засобу на митну територію України посадовими особами Галицької митниці Держмитслужби складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу згідно митної декларації №UA209180/2020/048390.
За результатами вказаного огляду 22.09.2020 складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00445.   
Відмова у митному оформленні (випуску) товарів мотивована так: «Неможливість завершення митного оформлення у зв`язку із призупиненням застосування преференцій до отримання результатів перевірки достовірності документів про преференційне походження товару у зв`язку із непідтвердженням походження товарів №1 митними органами країн ЄС відповідно до норм статті 32 Доповнення I «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 року, та відповідно, відсутністю підстав для застосування преференції « 410» до вищезазначених товарів, Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа». 
Оскільки відповідач не оформив сідельний тягач для перевезення напівпричепів, використовуваний, дизельний, двоосний, марки MAN, модель TGX 18.440, номер кузова: НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 12419 см., потужністю 324 кВт, двигун-дизель, кількість дверей – 2, кількість місць 2 в/п – 11106 кг, п/маса – 19000 кг, колісна формула – 4Ч2, рік випуску – 2016, модельний рік – 2016, дата введення в експлуатацію – 25.08.2016, поза митним контролем, ТОВ «Аверс» оформило нову митну декларацію №UA209180/2020/048698 від 23.09.2020 зі сплатою ввізного мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, за кодом виду надходжень « 020» Класифікатора видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами. 
05.11.2020 при черговому ввезенні позивачем автотранспортного засобу на митну територію України відповідачем 1 знову складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00646.
Відмова у митному оформленні (випуску) товарів мотивована аналогічними підставами: «Неможливість завершення митного оформлення у зв`язку із призупиненням застосування преференцій до отримання результатів перевірки достовірності документів про преференційне походження товару у зв`язку із непідтвердженням походження товарів №1 митними органами країн ЄС відповідно до норм статті 32 Доповнення I «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014, та відповідно, відсутністю підстав для застосування преференції « 410» до вищезазначених товарів, Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа», лист ДМСУ від 04.04.2020 №16-3/16-01-01/7.15/813. 
Відповідно, позивач на підставі митної декларації №UA209180/2020/058352 від 05.11.2020 року не зміг безмитно оформити сідельний тягач для перевезення напівпричепів, використовуваний, дизельний, двоосний, марки MAN, модель TGX 18.480, колісна формула – 4Ч2, кількість місць для сидіння, включаючи місце водія – 2, шасі: НОМЕР_2 ; № двигуна – немає даних, об`єм двигуна – 12419 см., потужність - 353 кВт, колір – білий, повна маса – 20500 кг, модельний рік – 2016, календарний рік випуску – 2016, дата введення в експлуатацію – 30.09.2016 р. для використання по дорогах загального користування.
Тому, позивач оформив нову митну декларацію №UA209180/2020/058450 від 05.11.2020 року зі сплатою ввізного мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, за кодом виду надходжень 020 Класифікатора видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач надав митному органу документи, за якими можна встановити країну походження товару, натомість суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним рішення.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 11 ст. 264 Митного кодексу України (далі – МК України) митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 4.4 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» митний орган відмовляє у прийнятті МД виключно з таких підстав: МД не містить усіх відомостей або подана без рахунка або іншого документа, який визначає вартість товару та у випадках, встановлених Кодексом, ДМВ; ЕМД не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; МД подано з порушенням інших вимог, встановлених Кодексом.
У разі відмови у прийнятті МД посадовою особою митного органу відповідно до розділу VII цього Порядку оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.
Судом встановлено, що позивач здійснював декларування шляхом подання електронних митних декларацій, в яких містяться усі необхідні і встановлені законодавством обов`язкові реквізити, що підтвердив представник відповідача 1 в судовому засіданні. Тому, з боку відповідача немає жодних зауважень до реквізитного складу поданих позивачем електронних митних декларацій.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Частиною Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка підписана Україною 27.06.2014 року, ратифікована – 16.09.2014, і набрала чинності для України 01.09.2017 року, є Протокол I щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва.
У статті 1 «Правила походження, що застосовуються» згаданого Протоколу вказано: «З метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Конвенція). Усі посилання на «відповідну угоду» в Доповненні I й у відповідних положеннях Доповнення II до Конвенції тлумачаться у значенні цієї Угоди.
Статтею 5 «Прикінцеві положення – кумуляція» Протоколу визначено, що незважаючи на пункт 5 Статті 16 і пункт 3 Статті 21 Доповнення I до Конвенції, де кумуляція включає тільки держави ЄАВТ, Фарерські острови, держави - члени Європейського Союзу, Турецьку Республіку, учасників процесу Стабілізації й Асоціації, Республіку Молдова, Грузію й Україну, доказом походження може бути сертифікат з перевезення товару EUR. 1 або декларація походження (у редакції рішення №1/2018 Підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва від 21.11.2018).
Відповідно до статті 2 «Загальні вимоги» розділу II «Визначення поняття «походження товарів» Доповнення I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, дата приєднання України - 08.11.2017; дата набрання чинності для України – 01.02.2018, з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаються такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону: (a) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до Статті 4; (b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5; (c) майно, що виробляється в Європейському Економічному Просторі (ЄЕП) в рамках значення Протоколу 4 до Угоди про Європейський економічний простір. Такі товари повинні розглядатися, як вироблені в Європейському Союзі, Ісландії, Ліхтенштейні чи Норвегії (сторони ЄЕП), при експорті відповідно з Європейського Союзу, Ісландії, Ліхтенштейну чи Норвегії до договірної країни, крім учасників ЄЕП.
2. Положення пункту 1 (c) застосовується лише за умови, що угоди про вільну торгівлю застосовуються між Договірною країною-імпортером і учасниками ЄЕП.
Приписами статті 3 «Кумуляція походження» розділу II «Визначення поняття «походження товарів» Доповнення I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, дата приєднання України - 08.11.2017; дата набрання чинності для України – 01.02.2018, без обмеження розуміння положень Статті 2 (1) товари вважаються такими, що походять з Договірної Сторони-експортера, при експорті до іншої Договірної Сторони, якщо такі товари там отримані, включаючи матеріали, виготовлені у Швейцарії (включаючи Ліхтенштейн), Ісландії, Норвегії, Туреччині чи в Європейському Союзі, за умови, що обробка або переробка, здійснена в Договірній Стороні-експортері, виходить за межі операцій, зазначених у Статті 6. Такі матеріали необов`язково мають піддаватися достатній обробці або переробці.
Без обмеження розуміння положень Статті 2 (1) товари вважаються такими, що походить з Договірної сторони-експортера, при експорті до іншої Договірної сторони, якщо такі товари там отримані, а матеріали для їхнього виробництва надходили з Фарерських островів чи з будь-якої іншої країни - учасниці Барселонського Процесу, крім Туреччини, чи будь-якої Договірної Сторони, крім згаданих у пункті 1 цієї Статті, за умови, що обробка або переробка, здійснена в Договірній Стороні-експортері, вийшла за межі операцій, зазначених у Статті 6. Такі матеріали необов`язково мають піддаватися достатній обробці або переробці.
Якщо обробка або переробка, здійснена в Договірній Стороні-експортері не виходить за межі операцій, зазначених у Статті 6, отримані товари матимуть походження Договірної сторони-експортера, лише за умови якщо додана вартість є більшою, ніж вартість матеріалів, які використані при виробництві в одній з інших Договірних Сторін відповідно до пунктів 1 та 2. При недотримані вищезазначених умов, отримані товари матимуть походження Договірної Сторони, яка має найвищу вартість матеріалів, що використовувались при виробництві в Договірній Стороні-експортері.
Продукти, вироблені у Договірних Сторонах, відповідно до пунктів 1 та 2, які не підлягали ніякій обробці або переробці в Договірній Стороні-експортері, зберігають своє походження, якщо вони експортуються до однієї з Договірних Сторін.
Кумуляція, передбачена цією Статтею, застосовується лише у наступних випадках: (a) преференційна торговельна угода відповідно до Статті 24 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ) застосовується між Договірними Сторонами, які залучені до отримання статусу товару, що має країну походження, та Договірної Сторони призначення; (b) матеріали та продукти набувають статусу походження відповідно до правил визначення походження ідентичних наведеним у цій Конвенції; а також (c) інформація, що вказує на виконання необхідних вимог для застосування кумуляції публікується у Офіційному віснику Європейського Союзу (серія C) та у Договірних Сторонах, які є сторонами відповідної Угоди відповідно до їхньої власної процедури.
Кумуляція, що забезпечується цією статтею, повинна застосовуватися з дати, зазначеної у повідомленні, опублікованому в Офіційному віснику Європейського Союзу (серія C).
Договірні Сторони надають через Європейську Комісію іншим Договірним Сторонам, які є сторонами відповідної Угоди, деталі Угоди, включаючи дату набуття чинності, що укладена з іншими Договірними Сторонами зазначеними у пунктах 1 та 2.
Стаття 15 «Загальні вимоги» розділу V «Підтвердження походження» Доповнення I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, дата приєднання України - 08.11.2017; дата набрання чинності для України – 01.02.2018, передбачає таке: товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-MED»), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV a і b.
Незважаючи на положення пункту 1 товари, що походять з певної країни в розумінні цієї Конвенції, підпадають під положення відповідних угод без необхідності подання будь-яких підтверджень походження, вказаних у пункті 1 цієї Статті.
Відповідно до статті 32 «Перевірка підтверджень походження» Доповнення I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, дата приєднання України - 08.11.2017 року; дата набрання чинності для України – 01.02.2018 року: подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї Статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-MED, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки.
Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.
Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Галицька митниця не довела, які сумніви виникли в нього щодо країни походження товару, ввезеного позивачем. Адже, в наданих позивачем документах фігурують сертифікати з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR 0269250 від 25.08.2020 та EUR.1 №PL/MF/AR 0348293 від 02.11.2020, в яких вказано, що країною походження товару є Федеративна республіка Німеччина, котра, в свою чергу, є однією із держав-членів ЄС і підписантом Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони. До того ж, фактури №11/08/2020 від 25.08.2020 і №8/10/2020 від 14.10.2020, виставлені польською фірмою-експортером P.T.U.H. «PIOTRANS» Harabin Piotr. Водночас, Республіка Польща також є державою-членом ЄС і підписантом Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони. 
Суд критично оцінює лист від 06.11.2020 №7-4-1-13/4/28403 «Про перевірку сертифікатів про походження товарів форми EUR.1» за підписом в.о. начальника митниці, оскільки право відповідача здійснювати перевірки підтверджень походження товару гарантоване чинним законодавством, його ніхто не оспорює і не ставить під сумнів. До того ж, представник позивача приєднав до матеріалів справи листи від P.T.U.H. «PIOTRANS» Harabin Piotr , датовані 14 і 26 січня 2021 року, з яких вбачається, що до польської фірми-експортера Przedsi?biorstwo Transportowo-Uslugowo-Handlowe «PIOTRANS» Harabin Piotr не зверталися митні органи Польщі на предмет перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR. 1. 
Частинами 5-6 статті 32 (Перевірка підтверджень походження) Доповнення I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження регламентовано: митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Отже, митні органи, що подали запит, вправі відмовити у наданні права на преференції лише після того, коли відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів. У даній справі відповідач « 22» вересня 2020 року та « 05» листопада 2020 року відмовив позивачу у преференційній ставці ввізного мита, і лише 06 листопада 2020 року скерував на адресу Державної митної служби України лист від 06.11.2020 №7-4-1-13/4/28403 «Про перевірку сертифікатів про походження товарів форми EUR.1». 
Позивач протягом червня-вересня 2020 року безмитно імпортував на митну територію України ряд сідельних тягачів для перевезення напівпричепів, використовуваних, дизельних, двоосних, марки MAN, модель TGX 18.440, з об`ємом двигуна 12419 см., 2016 року випуску, що підтверджується такими документами: митна декларація №UA209180/2020/047383 від 17.09.2020; сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR 0269249 від 25.08.2020; митна декларація №UA209180/2020/025633 від 04.06.2020; сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR 0268105 від 01.06.2020; митна декларація №UA209180/2020/047383 від 17.09.2020; митна декларація №UA209180/2020/039483 від 13.08.2020; сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR 0271086 від 10.08.2020; митна декларація №UA209180/2020/039523 від 13.08.2020; сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR 0271085 від 10.08.2020; митна декларація №UA209180/2020/035592 від 28.07.2020; сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR 0271550 від 24.07.2020; митна декларація №UA209180/2020/035588 від 28.07.2020; сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR 0271549 від 24.07.2020; митна декларація №UA209180/2020/029063 від 26.06.2020; сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR 0269173 від 24.06.2020. Фактури по згаданих митних деклараціях також виставлені польською фірмою-експортером P.T.U.H. «PIOTRANS» Harabin Piotr, і у відповідача не виникло обґрунтованих сумнівів з приводу достовірності походження товару.
Таким чином, наведені вище документи підтверджують походження товару, індивідуальні характеристики і особливості товару.
При прийнятті рішення судом враховано судову практику Верховного Суду з питання достовірності походження товару. Так, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 01.08.2019 у справі №400/2924/18 адміністративне провадження №К/9901/15761/19 зазначила, зокрема, що суди попередніх інстанцій, дійшовши правильного висновку, що наявність у митного органу сумнівів щодо країни походження товару не є підставою для відмови у його митному оформленні, а є лише підставою для перевірки відповідних відомостей у встановленому законом порядку, не надали оцінки іншим доводам Митниці щодо невідповідності наданих Товариством сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1 вимогам Протоколу 1, що, в свою чергу, послугувало підставою для відмови у застосуванні (відновленні) преференційного режиму до імпортованих Товариством товарів.
У постанові від 23.10.2019 у справі №200/2313/19-а адміністративне провадження №К/9901/19648/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду обумовив: суди встановили, що будь-які розбіжності про країну походження товару в декларації інвойсі чи інших поданих до митного оформлення документах відсутні. Декларація інвойс №PV175709 від 12.12.2018 оформлена належним чином, містить достовірні відомості та підтверджує країну походження товару (Іспанія). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність позиції відповідача щодо неправомірного застосування позивачем преференційного режиму на підставі декларації інвойс.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд в постанові від 03.03.2020 у справі №803/1208/17 адміністративне провадження №К/9901/1225/17 зазначив: аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, що свідчить про країну походження товару для надання товару режиму вільної торгівлі відповідно до критерію достатньої обробки/переробки товару є сертифікат про походження товару, виданий уповноваженим органом держави вивезення відповідно до її національного законодавства. Відтак, вирішення питання щодо країни походження товару повинне прийматися після одержання додаткових відомостей, сам факт звернення до компетентних організацій країн СНД ще не є підставою для відмови в прийнятті митної декларації.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00445 від 22.09.2020, №UA209180/2020/00646 від 05.11.2020 та наявності підстав для її скасування.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі №380/8324/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. З. Улицький 	
Повне судове рішення складено 30.07.2021