КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03110 м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 369/9734/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4561/2021	Головуючий у суді першої інстанції  -  Дубас Т.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції  -  Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
08 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                            Нежура В.А.,
судді                                                 Березовенко Р.В., Мельник Я.С.,
секретар                                           Рудик О.Л.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подана від його імені та в його інтересах адвокатом Тимченко Юлією Олександрівною, яка діє на підставі договору, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини із майна, що перебуває у спільній частковій власності,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив 
- виділити ОСОБА_1 в натурі Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та споруд (присадибна ділянка) площею 750,0 кв.м (0,075 га), що згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019 на схемі позначена під № 1, яка проходить по точкам 5-6-7-8-9-11-12-13-14-15-16-17-18-19-3-4-5, зі сторонами 16,0 кв.м - 21,72 м-4,64 м-1,0 м - 1,62 м - 5,79 м - 1,0 м - 3,85 м - 1,03 м -1,53 м - 1,41 м лінія проходить по суміжній стіні прибудови (літ. а) та прибудови літ а2) - 1,41 м - 2,33 м - 29,81 м - 24,26 м в тому числі ділянку зображену на схемі під № 1-1, яка проходить по точках 8-9-11-12-13-20-8, площею 8,4 кв.м зі сторонами 1,0 м - 1,62 м - 5,79 м - 1,0 м - 1,0 м - 8,84 м з наданням права ОСОБА_2 можливості доступу обслуговування та поточного ремонту стіни тильного фасаду не введеного в експлуатацію житлового будинку, припинивши право спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3222486201:01:018:0003;
- виділити ОСОБА_2 в натурі Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та споруд (присадибна ділянка) площею 750,0 кв.м (0,075 га), що згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019 на схемі позначена під № 2, яка проходить по точках 1-10-9-11-12-13-14-15-16-17-18-19-3-2-1 зі сторонами 21,67 м - 15,86 м - 1,62 м - 5,79 м - 1,0 м - 3,85 м - 1,03 м - 1,53 м - 1,41 м - лінія проходить по суміжній стіні прибудови (літ а) та прибудови (літ а2) 1,41 м - 2,33 м - 38,25 м - 19,98 м.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2013 № 759/4808/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
За час перебування сторін у шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_2 та земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка, рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 у справі № 369/4321/14-ц була поділена по Ѕ частині кожному за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Після ухвалення даного рішення, сторони житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований на спірній земельній ділянці, в установленому законом порядку не вводили в експлуатацію, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями не реєстрували, не зверталися до суду з позовом про визнання права власності на матеріали.
Позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 322278830:01:007:0076, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).
Сторони в добровільному порядку за взаємною згодою, розпорядилися квартирою АДРЕСА_2 , що належала їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному, шляхом відчуження квартири на підставі укладання договору купівлі-продажу.
Проте розділити спільну часткову власність в натурі, земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в добровільному порядку, шляхом укладання та нотаріального посвідчення Договору про виділ в натурі 1/2 частини земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності не вдалося.
Згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019 було надано можливі варіанти поділу земельної ділянки (а.с. 2-7).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.12.2020 в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини із майна, що перебуває у спільній частковій власності відмовлено (а.с. 136-140).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вказує, що він не звертався до суду з позовами про визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи використанні для самочинного будівництва, про поділ самочинного будівництва, про визнання права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а бажає лише виділення в натурі належної йому Ѕ частини земельної ділянки, яка відповідно до висновку експерта, може бути поділена (а.с. 142-148).
19.07.2021 представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, та просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 214).
Відзиву від учасника справи не надходило.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на спірній земельній ділянці розташований житловий будинок, що не введений в експлуатацію та право власності на який не зареєстровано за сторонами у справі, право власності на будівельні матеріали за сторонами не визнавалось, в матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності ОСОБА_5 на Ѕ частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ., тому неможливо виділити в натурі Ѕ частини земельної ділянки, без реєстрації права власності на будинок та розподілу в натурі спірного об`єкту нерухомого майна.
Але погодитись із такими висновками в повному обсязі не можна з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 у справі № 369/4321/14-ц за позовом ОСОБА_1 до       ОСОБА_2 про поділ майна подружжя: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та на 1/2 частин земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за      ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою:    АДРЕСА_2 та на 1/2 частину земельної ділянки що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У вищезазначеному рішенні суду встановлено, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом цивільного обороту та не може підлягати поділу, оскільки право власності в установленому законом порядку на час розгляду справи не зареєстровано.
Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
Позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 322278830:01:007:0076, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначається за правилами ст. 70 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Статтею 376 ЦК України, передбачено що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно з ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Отже, аналізуючи ст. 364 ЦК України можна зробити висновок, про те що передбачено тільки два випадки коли виділ в натурі частки із спільного майна є неможливим: - згідно із законом або у зв`язку з тим, що річ є неподільною і її не можливо поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).
З огляду на вищевикладене, слід дійти висновку про те, що норми чинного законодавства не забороняють позивачу виділити в натурі частку із спільного майна, оскільки позивач зареєстрував право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею, 0,15 га, кадастровий номер 322278830:01:007:0076, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься в матеріалах справи; та згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019, можливі варіанти поділу земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:018:0003, загальною площею 1500,0кв.м (0,1500га), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 при розробці варіантів поділу земельної ділянки, враховано ідеальні частки співвласників, об`ємно планувальне рішення будівель, розташування будівель та споруд на земельній ділянці, конфігурацію земельної ділянки, розміщення земель загального користування відносно досліджуваної ділянки, фактичне землекористування. Отже, річ є подільною, поділ є можливим з технічної точки зору без втрати цільового призначення.
Житловий будинок, розташований на спірній земельній ділянці не належить сторонам на праві власності, оскільки з юридичної точки зору є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, що встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 та постановою Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 369/4321 /14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Так, вищезазначеним рішенням визнано за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зазначено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 не є об`єктом цивільного обороту та не може підлягати поділу, оскільки право власності в установленому законом порядку на час розгляду справи не зареєстровано. Згідно листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 22.02.2017, в період 2008-2011 років документи дозвільного характеру на об`єкт будівництва не видавалися. Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 було визнано право власності на Ѕ частину саме земельної ділянки, кадастровий номер 3222486201:01:018:0003 за ОСОБА_1 , і яку, за висновком судового експерта від 18.01.2019, можливо поділити виходячи із часток співвласників, із врахуванням фактичної схеми забудови земельної ділянки та наявних об`єктів нерухомого майна. Ѕ частину спірної земельної ділянки, кадастровий номер 3222486201:01:018:0003, було зареєстровано за ОСОБА_1 та присвоєно кадастровий номер 322278830:01:007:0076.
Крім того, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 про відмову від своєї частки самочинно збудованого житлового будинку на користь ОСОБА_2 , який будувався під час перебування у шлюбі та який з юридичної точки зору є сукупністю будівельних матеріалів.
Таким чином, застосування судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні норм ст. 120 ЗК України та «принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою», на якій цей об`єкт розташований, є неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки ст. 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
При цьому, в чинному законодавстві не існує норми, що визначає/описує/розкриває поняття «принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою», ст. 120 ЗК України та сам принцип «цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою» застосовується виключно у випадку наявності права власності на нерухоме майно. Після придбання права власності на нерухоме майно на підставі правочинів, земля під житловим будинком являється власністю власника будинку, в той час як в даній справі сторонам не належить на праві власності житловий будинок, оскільки з юридичної точки зору він є сукупністю будівельних матеріалів, в крім того статус житлового будинку на спірній земельній ділянці юридично визначено.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлений позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Застосувавши «принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою», суд першої інстанції своїм рішенням здійснив обмеження прав приватної власності на землю позивача, до моменту реєстрації права власності на будинок та розподілу його в натурі, оскільки позивач не має можливості користуватися своєю власністю, в зв`язку з не визначенням конкретної частини земельної ділянки, що належить йому та складає Ѕ частину.
Оскільки, відповідачем не запропоновано інших варіантів розподілу земельної ділянки, то на підставі висновку судової земельно-технічної експертизи № 91/01-2019 від 18.01.2019, яким надано два варіанта поділу спірної земельної ділянки, апеляційний суд вважає за можливе виділити Ѕ частину земельної ділянки, застосувавши перший варіант, який запропонований позивачем та зазначений у висновку, з тих підстав, що повністю самочинно збудований житловий будинок залишається на частині земельної ділянки відповідача, не порушуючи його цільового призначення, без переобладнань та перебудов, а будучи єдиними власниками, кожен своєї частки земельної ділянки, що виділена в натурі, сторони самостійно зможуть будувати/вводити в експлуатацію об`єкти розташовані на земельних ділянках.
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не в повному обсязі вивчив матеріали справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Згідно ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 967,00 грн.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подана від його імені та в його інтересах адвокатом Тимченко Юлією Олександрівною, яка діє на підставі договору задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від          31 грудня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини із майна, що перебуває у спільній частковій власності задовольнити.
Виділити ОСОБА_1 в натурі Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та споруд (присадибна ділянка) площею 750,0 кв.м (0,075 га), що згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019 на схемі позначена під № 1, яка проходить по точкам 5-6-7-8-9-11-12-13-14-15-16-17-18-19-3-4-5, зі сторонами 16,0 кв.м - 21,72 м-4,64 м-1,0 м - 1,62 м - 5,79 м - 1,0 м - 3,85 м - 1,03 м -1,53 м - 1,41 м лінія проходить по суміжній стіні прибудови (літ. а) та прибудови літ а2) - 1,41 м - 2,33 м - 29,81 м - 24,26 м в тому числі ділянку зображену на схемі під № 1-1, яка проходить по точках 8-9-11-12-13-20-8, площею 8,4 кв.м зі сторонами 1,0 м - 1,62 м - 5,79 м - 1,0 м - 1,0 м - 8,84 м з наданням права ОСОБА_2 можливості доступу обслуговування та поточного ремонту стіни тильного фасаду не введеного в експлуатацію житлового будинку, припинивши право спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3222486201:01:018:0003;
Виділити ОСОБА_2 в натурі Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та споруд (присадибна ділянка) площею 750,0 кв.м (0,075 га), що згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019 на схемі позначена під № 2, яка проходить по точках 1-10-9-11-12-13-14-15-16-17-18-19-3-2-1 зі сторонами 21,67 м - 15,86 м - 1,62 м - 5,79 м - 1,0 м - 3,85 м - 1,03 м - 1,53 м - 1,41 м - лінія проходить по суміжній стіні прибудови (літ а) та прибудови (літ а2) 1,41 м - 2,33 м - 38,25 м - 19,98 м.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст виготовлено 15 вересня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                         В.А. Нежура
 
Судді                                                                                               Р.В. Березовенко
 
                                                                                                          Я.С. Мельник