П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/5695/18 
       Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.   
       Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
15 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Котвицького С.В.,
представника Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області - Андросовича П.В.,   
представника Обслуговуючого кооперативу "Садівницьке товариство "Зарево"- Гаврилюка А.Г.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Обслуговуючого кооперативу "Садівницьке товариство "Зарево" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнаня протиправним та нечинним рішення, 
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (правонаступником якої є Березівська сільська рада Житомирського району Житомирської області), в якому просила визнати протиправним та нечинним рішення 16-ої сесії Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 вересня 2012 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області.
В обґрунтування позову зазначила, що внаслідок прийняття відповідачем спірного рішення позивача, як вона вважає, фактично позбавлено можливості користуватися під`їзною дорогою (проїздом), яка розташована на землях загального користування, та пролягає до земельних ділянок, які перебувають у її власності. Зазначає, що повноваження Василівської сільської ради у сфері землеустрою розповсюджуються лише на об`єкти землеустрою, які знаходяться на території сільської ради або щодо об`єктів землеустрою, які є комунальною власністю. Затвердження радою на Схемі дороги загального користування на земельній ділянці, що не знаходиться в межах території населених пунктів ради - є незаконним.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Апеляційні скарги також подали Березівська сільська рада Житомирського району Житомирської області та Обслуговуючий кооператив "Садівницьке товариство "Зарево", в яких вони просять змінити мотивувальну частину рішення, виключивши із неї висновок суду першої інстанції та його обґрунтування про те, що рішення 16-ої сесії Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 вересня 2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області прийняте не у межах повноважень та не у способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 володіє земельними ділянками №№ 75, 76, 77, 78, 79 на території садівницького товариства "Зарево". Відповідно до правоустановчих документів вздовж вказаних земельних ділянок проходить дорога загального користування (проїзд) (т.1 а.с. 12 зворот, 157-158).
Рішенням 16 сесії Василівської сільської ради від 26 вересня 2012 року, окрім іншого, затверджена технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області: сіл Василівка, Нова Василівка, Болярка, Рудківка, Мусіївка Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. До складу затвердженої цим рішенням технічної документації у тому числі увійшла Схема інвентаризації земель за межами населених пунктів Василівської сільської ради 2012 року (Схема 1) та Схема інвентаризації земель садівницького товариства "Зарево" (Схема 2) (а.с.13-137, 138)
Як вказує позивач, наслідком проведеної інвентаризації земель поза межами населених пунктів Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, затвердження оскаржуваним рішенням технічної документації із землеустрою, фактично позбавлено позивача законного права користуватися під`їздною дорогою, яка пролягає зі східної сторони вздовж ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 до земельних ділянок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , як це передбачено даними правоустановчих документів та даними Державного земельного кадастру.
Не погоджуючись із таким рішенням Василівської сільської ради, позивач звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом про визнання акту органу місцевого самоврядування протиправним та його скасування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному спорі доводи позивача не вказують на порушення її конкретних індивідуальних прав при прийнятті спірного рішення в частині, сама по собі не згода позивача із прийнятим рішенням в частині, не може бути самостійною підставою для звернення до суду та задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.4 Земельного кодексу України (далі ЗК України) завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Зі змісту статті 12 ЗК України слідує, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної  власності; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;  внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів;  вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Статтею 122 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту, а саме:
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у  власність  або  у  користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради  передають земельні ділянки у власність або у користування із відповідних  земель  спільної  власності територіальних громад для всіх потреб.
Районні  державні адміністрації на їх території передають земельні  ділянки  із  земель  державної власності (крім випадків, визначених   частиною  сьомою  цієї  статті)  у  власність  або  у користування  у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб  та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл,  закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті. 
Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на  їх  території  із земель державної власності у власність або у користування   у  межах  міст  обласного  значення  та  за  межами населених  пунктів  для  всіх  потреб,  крім  випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.
Статтею 152 ЗК України встановлено способи захисту прав на земельні ділянки. Зокрема, згідно ч.ч.1, 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК України).
Приписами ст.4 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 р. № 858-IV "(далі - Закон № 858-ІV) встановлено, що суб`єктами землеустрою є: органи  державної  влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим,   Рада   міністрів  Автономної  Республіки  Крим  та  органи місцевого  самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі. 
Відповідно до ст.8 Закону № 858-ІV регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у межах повноважень, встановлених законом.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону (ст.19 Закону № 858-ІV).
Землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень  органів  виконавчої  влади  та  органів  місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених  договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та    розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень. (ст.22 Закону № 858-ІV).
Як передбачено частинами першою та другою статті 35 Закону №858 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 57 Закону України “Про землеустрій”, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель включає:
а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;
б) пояснювальну записку;
в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про інвентаризацію земель (у разі якщо інвентаризація земель проводиться щодо земель державної чи комунальної власності);
г) копії документів, що містять вихідні дані, які використовувалися під час інвентаризації земель;
ґ) матеріали топографо-геодезичних вишукувань;
д) переліки земельних ділянок (земель) у розрізі за категоріями земель та угіддями, наданих у власність (користування) з кадастровими номерами, наданих у власність (користування) без кадастрових номерів, не наданих у власність чи користування, що використовуються без документів, які посвідчують право на них, що використовуються не за цільовим призначенням, невитребуваних земельних часток (паїв), відумерлої спадщини;
е) пропозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, що посвідчують право на земельну ділянку, та Державному земельному кадастрі;
є) робочий і зведений інвентаризаційні плани;
ж) матеріали погодження технічної документації із землеустрою, встановлені статтею 186 Земельного кодексу України.
Вимоги до проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складення за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель встановлює Порядок проведення інвентаризації земель, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 р. № 513.
Положення ч.2 п.1 Порядку №513 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначають, що формування земельних ділянок із земель запасу, не переданих у власність та користування, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певної категорії може здійснюватися за результатами інвентаризації земель, проведеної за рішенням сільських, селищних, міських рад - у межах населених пунктів райдержадміністрацій - за їх межами.
Серед іншого, згідно п.2 Порядку №513 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок. їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою.
Пунктом 4 Порядку №513 визначено, що об`єктами інвентаризації земель згідно із цим Порядком є територія України, територія адміністративно-територіальних одиниць або їх частин, окремі земельні ділянки.
Пунктом 5 Порядку №513 інвентаризація земель проводиться в межах адміністративно-територіальних одиниць, землеволодінь або землекористувань і територій, межі яких визначені проектами формування території і встановлення меж сільських, селищних рад.
Із зазначеного слідує, що Василівська сільська рада має право розпоряджатися землями, зокрема щодо  інвентаризація земель, в межах адміністративно-територіальних одиниць, тоді як районні  державні адміністрації, обласні  державні адміністрації - за межами населених пунктів.
За приписами п.8 Порядку №513 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що кореспондується із приписами статті 22 Закону №858 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади. Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.
Згідно з нормами пп.27-30 Порядку №513 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), технічна документація, що розробляється під час формування земельних ділянок із земель запасу, не переданих у власність (користування), подається виконавцем відповідній комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, яка в установленому порядку погоджує її або надає мотивовану відмову. Комісія розглядає технічну документацію протягом трьох тижнів з дня надходження та видає висновок про її погодження або відмову. Виконавець подає технічну документацію на затвердження замовникові, до якої у разі формування земельних ділянок із земель запасу, не переданих у власність (користування), додається висновок комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, про її погодження. Розробник подає копії матеріалів, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, до місцевого фонду документації із землеустрою в паперовій та електронній формі. Відомості, отримані в результаті інвентаризації земель, підлягають внесенню до Державного земельного кадастру протягом семи робочих днів після передачі копій матеріалів, отриманих в результаті проведення інвентаризації земель, до місцевого фонду документації із землеустрою.
Отже, приписами викладених вище норм законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що підставою для проведення інвентаризації земель являється, зокрема, рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування.
Виходячи з аналізу статті 35 № 858-IV віднесення земель державної або комунальної власності до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 57 № 858-IV технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель включає, зокрема, рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про інвентаризацію земель (у разі якщо інвентаризація земель проводиться щодо земель державної чи комунальної власності).
Тобто, особа, зацікавлена в проведенні інвентаризації земель державної або комунальної власності зобов`язана звернутися за дозволом до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який відповідно до законодавства уповноважений розпоряджатися такими землями.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 19.09.2018 по справі №389/2063/16-а.
Колегія суддів зазначає, що оскаржуваним рішенням 16-ої сесії Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 вересня 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області.
Згідно пояснювальної записки технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель за межами населених пунктів Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, технічна документація розроблена на виконання рішення сімнадцятої сесії Житомирської обласної ради V скликання від 14.11.2008 року №713 про внесення доповнень до комплексної довгострокової програми розвитку земельних відносин та охорони земель в Житомирській області на 2007-2015 роки, на підставі рішення дванадцятої сесії VІ скликання Василівської сільської ради від 10.01.2012 "Про виконання комплексу робіт по інвентаризації земель, що знаходяться  за межами населених пунктів Василівської сільської ради", рішення тринадцятої сесії VІ скликання Василівської сільської ради від 17 лютого 2012 року "Про внесення змін до рішення дванадцятої сесії VІ скликання Василівської сільської ради від 10 січня 2012 року" (т.1 а.с.16).
Також, підставами для проведення роботи з виготовлення технічної документації слугували: рішення дванадцятої сесії VІ скликання Василівської сільської ради від 10.01.2012 "Про виконання комплексу робіт по інвентаризації земель, що знаходяться  за межами населених пунктів Василівської сільської ради", рішення тринадцятої сесії VІ скликання Василівської сільської ради від 17 лютого 2012 року "Про внесення змін до рішення дванадцятої сесії VІ скликання Василівської сільської ради від 10 січня 2012 року"; клопотання Василівської сільської ради; договір від 28.02.2012 №55/3 між Василівською сільської радою та Житомирської регіональною філією ДП "Укрспецзем" (т.1 а.с.24).
Колегія суддів наголошує, що оскільки землі щодо яких проведена інвентаризація, знаходяться за межами населеного пункту, Василівська сільська рада зобов`язана була звернутися за дозволом про інвентаризацію земель до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який відповідно до законодавства уповноважений розпоряджатися такими землями (районної (обласної) державної адміністрації).
Доказів звернення відповідача до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який відповідно до законодавства уповноважений розпоряджатися такими землями, матеріали не містять.
З урахуванням зазначених лбставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення 16-ої сесії Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 вересня 2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області прийняте не у межах повноважень та не у спосіб, передбаченими Конституцією та законами України.

Щодо порушеного права позивача колегія суддів зазначає наступне.
Оскаржуючи рішення 16-ої сесії Васильківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 вересня 2012 року позивач вказує, що наслідком проведеної інвентаризації земель поза межами населених пунктів Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, та затвердження оскаржуваним рішенням технічної документації із землеустрою, фактично позбавлено позивача законного права користуватися під`їздною дорогою, яка пролягає зі східної сторони вздовж ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 до земельних ділянок № НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , як це передбачено даними правоустановчих документів та даними Державного земельного кадастру. 
Водночас, рішенням 16 сесії Василівської сільської ради від 26 вересня 2012 року, окрім іншого, затверджена технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області: сіл Василівка, Нова Василівка, Болярка, Рудківка, Мусіївка Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. До складу затвердженої цим рішенням технічної документації у тому числі увійшла Схема інвентаризації земель за межами населених пунктів Василівської сільської ради 2012 року (Схема 1) та Схема інвентаризації земель садівницького товариства "Зарево" (Схема 2).
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, земельні ділянки № НОМЕР_1 та АДРЕСА_4 , які належать позивачу, відносяться до земель садівницького товариства "Зарево".
Фактично позивач вважає протиправним рішення 16 сесії Василівської сільської ради від 26 вересня 2012 року з огляду на те, що в схемі (технічній документації із землеустрою) інвентаризації земель садівницького товариства "Зарево" не відображено під`їзду (дороги) до земельних ділянок, які перебувають у її власності.
Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача.
Разом з тим, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
Суд першої інстанції вірно зазначав, що порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.
Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Колегія суддів вважає, що наведені положення не дозволяють скаржитися щодо нормативно-правового акта, в даному випадку рішенням Василівської сільради від 26.09.2012 про затвердження технічну документацію із землеустрою, абстрактно, лише тому, що позивач вважає певні положення правового акта, впливають на її правове становище.
Суд зауважує, що оскаржуване рішення 16 сесії Василівської сільської ради від 26 вересня 2012 року не стосуються безпосередньо прав позивачки.
Серед іншого, позивачем не надано доказів звернення із відповідною заявою до відповідача стосовно організації під`їзду (дороги) до земельних ділянок, які перебувають у її власності (досудове врегулювання спору).
Суд звертає увагу, що порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 16.04.2020 по справі №825/1549/17.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному спорі доводи позивача не вказують на порушення її конкретних індивідуальних прав при прийнятті спірного рішення в частині, сама по собі не згода позивача із прийнятим рішенням в частині, не може бути самостійною підставою для звернення до суду та задоволення позову, а тому суд дійшли правильного висновку про відмову у задоволені позову. Відсутність об`єкту порушеного права, не надає підстав для задоволення позову.
Доводи викладені в апеляційних скаргах висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Обслуговуючого кооперативу "Садівницьке товариство "Зарево" залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   19 липня 2021 року.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.