Ухвала                                                                                           Іменем України
20 вересня 2021 року                                                                                                              м. Київ
справа № 755/6545/19
провадження № 51-4111 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє 
в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року,
встановив:
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва,
 
засуджено за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
 
За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що він 14 лютого 2019 року приблизно о 18:20, перебуваючи в магазині «Епіцентр» за адресою: 
вул. Братиславська, 11, м. Київ, таємно викрав товар, а саме пари рукавичок та ножа, чим заподіяв ТОВ «Епіцентр К» матеріальної шкоди на суму 523,93 грн.
 
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в цьому суді. Захисник посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема оспорює достовірність доказів, не погоджується з показаннями свідків. Стверджує про невідкриття ОСОБА_5 у порядку 
ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) речових доказів. Захисник зазначає про недопустимість як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21 березня 2019 року та відсутність довідки до цього протоколу. Крім того, стверджує про порушення права засудженого на захист, оскільки під час досудового розслідування не було призначено ОСОБА_5 захисника, з урахуванням того, що він перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання стимуляторів, гостра інтоксикація».
 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні  кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Частиною 1 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник вимагає скасувати вказане судове рішення, однак посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема оспорює достовірність доказів, що не є предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Доводи захисника про невідкриття ОСОБА_5 у порядку ст. 290 КПК України речових доказів є необґрунтованими. За змістом оскарженої ухвали, вказані доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Цей суд зазначив, що речові докази у кримінальному провадженні були зафіксовані та передані на відповідальне зберігання потерпілій стороні, і питання про надання їх стороні захисту ні під час досудового слідства, ні під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції стороною захисту не ставилось. Також суд першої інстанції безпосередньо на вказані речові докази в оскаржуваному вироку не посилався.
Твердження захисника про недопустимість як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21 березня 2019 року та відсутність довідки до цього протоколу перевірялися судами нижчих інстанцій та на них надано переконливі відповіді. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками оформлений відповідно до приписів ст. 104 КПК України, а цю слідчу (розшукову) дію проведено у присутності понятих із дотриманням вимог статей 228, 231 КПК України. В ході проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_6 упізнав особу, котра здійснила викрадення майна з магазину. Як видно з копій судових рішень, про те, що не долучено довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, не заперечувалось ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду жодним з учасників кримінального провадження.
Доводи захисника про порушення права ОСОБА_5 на захист 
є безпідставними.
Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 213/1425/17, самі собою факти перебування осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України. Також апеляційний суд перевірив вищевказані доводи захисника, зокрема, зазначив, що під час апеляційного розгляду будь-яких розладів психічного або соматичного стану здоров`я ОСОБА_5 , особливостей його поведінки, стилю комунікації з оточуючими, які би слугували достатніми підставами для суду ставити під сумнів здатність ОСОБА_5 повною мірою реалізувати свої права, не встановлено і немає таких доказів і у матеріалах кримінального провадження.
Під час перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 та дав на них мотивовані відповіді, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Доводи в касаційній скарзі захисника аналогічні доводам у її апеляційній скарзі.
Обставин, які були б підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, за доводами захисника в касаційній скарзі не встановлено. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 19 травня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1              ОСОБА_2                         ОСОБА_3