ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 р. 	Справа № 520/17179/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
           01.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:
- визнати протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 18.06.2018 року (день виключення зі списків) та 13.03.2020 року (день виплати індексації).
- зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 18.06.2018 року та 13.03.2020 року.
- визнати протиправними дії Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у порушенні п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2020 року № 1078 при нарахуванні йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 18.06.2018 року;
- зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити йому виплату перерахунку індексації з урахуванням раніше виплачених сум з урахуванням зміни базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення, пов`язаного із збільшенням розміру його посадового окладу та інших змін складових частин його грошового забезпечення для обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 18.06.2018 року, в тому числі базовим місяцем для проведення індексації зазначити січень 2008 року.
- визнати протиправними дії Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у нарахуванні та виплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01.01.2018 року.
- зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами, станом на 01.01.2020 року, за період з 16.06.1996 року по 18.06.2018 року, з урахуванням проведених виплат.
- стягнути зі Східного регіонального управління державної прикордонної служби України на його користь відшкодування моральної шкоди за протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати всіх видів грошового забезпечення та індексації у встановлені діючим законодавством строки в розмірі 50.000 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, у тому числі у зв`язку з необхідністю надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
18.12.2020 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, з якої вбачається, що про порушення прав в частині нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно він дізнався напередодні подання позовної заяви з реєстру судових рішень. Станом на 17.12.2020 року відповіді щодо вартості речового майна не отримано.
Суд не визнав зазначені позивачем підстави пропущення ним строку звернення до суду поважними з огляду на те, що виплата позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна відбулося 29.10.2018 року, проте, з даним адміністративним позовом, в частині вказаних позовних вимог, позивач звернувся до суду лише 01.12.2020 року, тобто більше ніж через два роки після отримання компенсації замість належного до видачі речового майна. Також, суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. В матеріалах позовної заяви докази таких обставин відсутні
23.12.2020 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву  ОСОБА_1 до  Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
Постановою  Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1   задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі № 520/17179/2020 скасовано, справу  направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалюючи таке рішення, колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про те, що компенсація (компенсація за неотримане речове майно) не є сумою заробітної плати, та не входить до грошового забезпечення військовослужбовців, а тому на неї розповсюджується строк звернення до суду з позовом.
25.05.2021 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву  ОСОБА_1 до  Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  в частині позовних вимог  про визнання протиправними дії Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01.01.2018 року та зобов`язання Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами, станом на 01.01.2020 року, за період з 16.06.1996 року по 18.06.2018 року, з урахуванням проведених виплат повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, щостаном на 25.05.2021 року вимоги  ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року про залишення позовної заяви без руху позивачем не виконано, тобто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху не усунуто
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року про повернення його позовної заяви в частині позовних вимог з підстав пропущення строку звернення до суду, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що під час визначення строку звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці варто застосовувати ч. 2 ст. 233 КЗпП України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін. 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги,  з наступних підстав.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 року у справі № 809/1087/17, від 22.11.2018 року у справі № 815/91/18.
Так, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Позивачем в позовній заяві, окрім  іншого, заявлені вимоги про визнання протиправними дії Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом  на 01.01.2018 року та про зобов`язання Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами, станом на 01.01.2020 року, за період з 16.06.1996 року по 18.06.2018 року, з урахуванням проведених виплат.
Пунктом 10 розділу 1 Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 31.10.2016 року № 1132, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.11.2016 року за № 1536/29666 (далі – Інструкція № 1132), визначено, що речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178  (далі- Порядок № 178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
          Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Зі змісту положень  Інструкції № 1132  вбачається, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Виплата ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного до видачі речового майна відбулася 29.10.2018 року, про що свідчить виписка по картковому рахунку АТКБ "ПриватБанк" від 21.08.2019 року (а.с. 28). 
Крім того, до адміністративного позову позивачем  долучена довідка-розрахунок № 72 від 18.06.2018 року на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, в якій вказано найменування предметів та їх ціна. Отже, про розмір вказаної компенсації та про її складові позивачу було відомо ще в 2018 році (а.с. 29-30).
Проте, з даним адміністративним позовом, в частині вказаних позовних вимог, позивач звернувся до суду лише 01.12.2020 року, тобто більше ніж через два роки після отримання компенсації замість належного до видачі речового майна.
Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
За правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19 - речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , оскільки ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року є законною та обґрунтованою.
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, - без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова