П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5557/20	

Категорія: 105000000          Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 17.05.2021 р

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  - Бітова А.І.
суддів            - Лук`янчук О.В.
                     - Ступакової І.Г.
при секретарі - Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Заводський ВДВС) про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №61002351 від 01 грудня 2020 року, прийняту заступником начальника Заводського ВДВС Волкомор А.В., в рамках виконавчого провадження №61002351.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що суму виконавчого збору в розмірі 528 779,74 грн. відповідачем обраховано неправомірно, оскільки сума з якої обраховано виконавчий збір не є сумою, яка підлягає стягненню з позивача, оскільки ОСОБА_1 є боржником лише в межах належного йому автомобіля, що був переданий в заставу попереднім власником.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно з виконавчим листом з ОСОБА_1 підлягала стягненню сума 5 287 797,39 грн., а той факт, що зазначена сума мала бути стягнута за рахунок реалізації конкретно визначеного майна (автомобіля) не спростовує і не зменшує розміру заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Будь-яких додаткових чи особливих умов або обмежень щодо визначення суми виконавчого збору при виконанні рішення про стягнення заборгованості за рахунок реалізації конкретно визначеного майна, чинне законодавство не містить. Відповідно, доводи позову про те, що сума виконавчого збору має розраховуватись від вартості продажу автомобіля на прилюдних торгах є необґрунтованою, оскільки такої бази обрахування для виконавчого збору законодавством не встановлено.
Справу розглянуто за правилами ст. 287 КАС України.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Заводського ВДВС задоволено.
Постанову про стягнення виконавчого збору ВП №61002351, прийняту 01 грудня 2020 року заступником начальника Заводського ВДВС Волкомор А.В., скасовано.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Заводського ВДВС (вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029, ЄДРПОУ 34993162) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 5 222,08 грн. (п`ять тисяч двісті двадцять дві гривні вісім копійок).
В апеляційній скарзі Заводського ВДВС ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги Заводський ВДВС зазначає, що згідно з виконавчим листом, з ОСОБА_1 підлягала стягненню сума 5 287 797,39 грн., а той факт, що зазначена сума мала бути стягнута за рахунок реалізації конкретно визначеного майна (автомобіля) не спростовує і не зменшує розміру заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Будь-яких додаткових чи особливих умов або обмежень щодо визначення суми виконавчого збору при виконанні рішення про стягнення заборгованості за рахунок реалізації конкретно визначеного майна, чинне законодавство не містить. Відповідно, доводи позову про те, що сума виконавчого збору має розраховуватись від вартості продажу автомобіля на прилюдних торгах є необґрунтованою, оскільки такої бази обрахування для виконавчого збору законодавством не встановлено (не передбачено).
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що вона підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін у зв`язку з тим, що апеляційна скарга ґрунтується на неправильному розумінні апелянтом норм матеріального та процесуального права і помилковій оцінці фактичних обставин справи.
Разом з відзивом на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 подано клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.
У відповіді на відзив, Заводський ВДВС заперечує проти доводів, викладених у відзиві, з посиланням на ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Також, Заводський ВДВС просить відмовити у стягненні судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, у зв`язку з тим, що сума судових витрат на правову допомогу, заявлена позивачем, є безпідставно завищеною, необґрунтованою та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а також документально не підтверджено платіжними дорученнями про оплату таких послуг.
Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Заводського ВДВС, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
10 грудня 2019 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, відповідно до якого в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою Угодою №FW501.755 від 17 квітня 2013 року та укладеними на її підставі Договорами про надання траншу №501.45114/FW501.755 від 15 травня 2015 року; №501.45125/FW501.755 від 20 травня 2015 року; №501.45166/FW501.755 від 13 серпня 2015 року; №501.45187/FW501.755 від 03 вересня 2015 року; №501.45207/FW501.755 від 06 жовтня 2015 року, звернути стягнення на рухоме майно, що перебуває в заставі публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги) відповідно до Договору застави рухомого майна № 291173-Д31 від 16 січня 2014 року, - транспортний засіб, тип - вантажний фургон, марка МАN, модель LЕ 180 С, випуску 2001 року, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний НОМЕР_3 (попередні реєстраційні № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 ), який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності на підставі договору № 4841/2016/016227 від 17 серпня 2016 року, на загальну суму заборгованості 5 287 797,39 грн., що підлягає сплаті позивачеві з вартості предмета застави шляхом реалізації предмету застави на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Встановити початкову ціну реалізації предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Як з виконавчого листа від 10 грудня 2019 року вбачається, що позивач зобов`язаний передати для реалізації транспортний засіб (МАN, модель LЕ 180 С, реєстраційний номер НОМЕР_3 ), який належить йому на праві власності на підставі договору №4841/2016/016227 від 17 серпня 2016 року та який перебуває в заставі публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги) відповідно до Договору застави рухомого майна № 291173-Д31 від 16 січня 2014 року.
В січні 2020 року даний виконавчий лист звернуто до виконання до Заводського ВДВС.
20 січня 2020 року відповідач прийняв постанову про стягнення виконавчого збору, згідно якої з ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір в розмірі 528 779,74 грн.
Державним виконавцем описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 , визначене виконавчим документом, а саме транспортний засіб МАN, реєстраційний номер НОМЕР_3 (постанова про опис та арешт майна боржника №61002351 від 01 червня 2020 року), який в подальшому реалізовано через Систему електронних торгів арештованим майном (акт про проведені електронні торги від 17 листопада 2020 року).
На рахунок відділу з обліку депозитних сум надійшли кошти від реалізації майна боржника у сумі 73 568 грн., які розподілено відповідно до ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". В рахунок погашення боргу стягувачу перераховано суму 65 721,82 грн., а в рахунок погашення виконавчого збору перераховано 6 572,18 грн.
30 листопада 2020 року відповідач прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.15 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно) недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк". В рахунок погашення боргу стягувачу перераховано 65 721,82 грн., в рахунок погашення виконавчого збору перераховано - 6 572,18 грн.
01 грудня 2020 року відповідач прийняв постанову про стягнення виконавчого збору, згідно з якою в ході здійснення виконавчого провадження частково стягнуто виконавчий збір у розмірі 6 572,18 грн., залишок виконавчого збору боржником не сплачено, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір в розмірі 522 207,56 грн. 
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно визначено суму виконавчого збору у розмірі 528 779,74 грн., що є 10% від суми боргу ТОВ "Ніка Меблі" перед ПАТ "ПроКредитБанк", замість 10% від вартості транспортного засобу МАN (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), чим порушено права позивача.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", п.22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. 
Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), розробленою відповідно до Законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню (далі Інструкція).
Отже, положення Інструкції необхідно розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, і такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Приписи ч.3 ст. 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п.1, 3, 4, 6 ч.1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п.1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч.9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Водночас, п.22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.
Виходячи зі змісту наведеної норми Інструкції, у постанові про закінчення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Водночас, аналіз норм Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643, який визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця, свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, державний виконавець повинен був стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10 % вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, тобто 10 % від вартості транспортного засобу позивача МАN (реєстраційний номер НОМЕР_3 ).
Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем здійснено реалізацію майна боржника у сумі 73 568 грн., які розподілено відповідно до ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", в рахунок погашення боргу стягувачу перераховано суму 65 721,82 грн., а в рахунок погашення виконавчого збору перераховано 6 572,18 грн.
За таких обставин, колегія суддів вважає вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що у державного виконавця Заводського ВДВС не було підстав для стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, судовий збір, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.
Щодо відшкодування суми витрат на професійну правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 2-5 ст. 134 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу), колегія суддів вважає, що воно підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
На підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. у суді апеляційної інстанції позивачем були надані: рахунок №04/08/21 від 04 серпня 2021 року, акт приймання-передачі послуг №3/21 від 04 серпня 2021 року та додаткову угоду №2 (від 28 липня 2021 року) до договору про надання правничої допомоги від 27 жовтня 2020 року.
Досліджуючи надані документи, колегія суддів вважає, що заявлена до відшкодування сума явно завищена та підлягає зменшенню з тих підстав, що змів відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним змісту позовної заяви, а отже, його підготовка не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання Заводського ВДВС на відсутність платіжного доручення, як доказу оплати витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно з п.3 додаткової угоди №2 (від 28 липня 2021 року) до договору про надання правничої допомоги від 27 жовтня 2020 року, сторони домовились, що вартість послуг з надання правничої допомоги згідно цієї додаткової угоди буде сплачена протягом 180 робочих днів з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року залишити без змін.
Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029, ЄДРПОУ 34993162) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.