Єдиний унікальний номер справи 361/5027/16-ц
Провадження №22-ц/824/6863/2021

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
10 червня 2021 року                                                                                                  місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири та скасування реєстрації, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири та скасування реєстрації
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено. 
01 листопада 2018 року до суду надійшли заяви від відповідачів ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» та ОСОБА_2 про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, 30.11.2018 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначав, що оскаржуване ним рішення є незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області суду від 10 грудня 2018 року резолютивну частину рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року після абзацу першого доповнено новими абзацами такого змісту:
стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «ГАРАНТ» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області суду від 10 грудня 2018 року, 22.01.2019 позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені заяви відмовити.
Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від  23 жовтня 2018 року залишено без змін.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Постановою Київського апеляційного суду 28 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області суду від 10 грудня 2018 року залишено без змін.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове судове рішення, яким у задоволені заяви відмовити.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого
2019 року, додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду
від 28 березня 2019 року, додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року  залишено без змін.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року.
В обґрунтування заяви зазначав, що позивачу не надсилалась письмова вимога від іпотекодержателя, відповідно до ст.35 ЗУ «Про іпотеку». Під час розгляду справи позивач зазначав, що вимога TOB «КК Гарант» від 05.01.2016 року направлялась 21.01.2016 року нотаріусом Татаринцевою Є.А. на адресу, за якою позивач не мешкає і не зареєстрований з червня 2008 року. Копія вимоги від 05.01.2016 року була надана до матеріалів справи. в судовому засіданні 05.12.2016 року представником TOB «КК «Гарант» Голубом М.В. Відповідно лише у грудні 2016 року позивачу стало відомо про зміст вимоги. Після ознайомлення зі змістом вимоги від 05.01.2016 року, позивач 03.02.2017 року надав суду письмові пояснення щодо неналежного направлення повідомлень, у яких зазначив, що з червня 2008 року зареєстрований і постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 3.3.11 кредитного договору №27/10-7211 від 05.12.2006 року, позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний протягом п`яти робочих днів повідомляти банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. Позивач у квітні 2008 року звертався до банку щодо тимчасового отримання з подальшим поверненням оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру для здійснення реєстрації нового місця проживання. У червні 2008 року повернув банку документи, повідомив про зміну адреси, надав паспорт з відміткою про нове місце реєстрації місця проживання, з якого працівниками банку була зроблена копія. Підтвердженням того, що банк був повідомлений про фактичну адресу місця проживання позивача і прийняв таке повідомлення належним є вимога про виконання договірних зобов`язань вих. №27/277 від 05.03.2012 року направлена банком за адресою: АДРЕСА_2 . В запереченнях проти позову третьої особи приватного нотаріуса Татарицевої Є.А. зазначено, що вимога направлялась на фактичну адресу місця проживання позивача, вказану в кредитному та іпотечному договорах ( АДРЕСА_3 ). Відповідач ТОВ «КК Гарант» зазначило, що повідомлення направлялось позивачу на адресу, вказану в кредитному договорі і що в подальшому жодних повідомлень про зміну адреси проживання позивач не надавав, зважаючи на що дана адреса й являлась адресою, на яку надсилалась кореспонденція. 16.05.2018 року позивач подав суду заяву щодо виконання ухвали від 18.07.2017 року про витребування доказів, у якій зазначив, що в абз. 2 п.4 оспорюваного договору купівлі-продажу квартири є посилання на довідку з місця проживання сім`ї та прописки від 17.03.2016 року (день укладення оспорюваного договору) №129, видану ОСББ «СДС - Співдружність дружніх сусідів». На запит позивача ОСББ «СДС - Співдружність дружніх сусідів» листом №03-11 від 03.11.2017 року повідомило, що вищезгадана довідка з місця проживання сім`ї та прописки від 17.03.2016 року №129 не формувалась і не видавалась. Щодо даної обставини відповідачами та третьою особою Татаринцевою Є.А. жодних пояснень та заперечень суду не було надано. Отже, позивач вважає, що довідка ОСББ є підробленою і такою, що не містила інформації про зареєстрованих у спірній квартирі осіб. А саме, що згідно довідки у спірній квартирі ніхто не зареєстрований і не проживає. За фактами підроблення Звіту оцінки квартири та довідки ОСББ Броварським відділом Національної поліції проводиться досудове розслідування в КП №12016110130003939 за ознаками ч.3 ст. 358 ККУ. 15.09.2020 року потерпілий у вказаному КП ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами кримінального провадження та отримав письмовий дозвіл слідчого в порядку ст. 222 КПК на подання до матеріалів справи №361/5027/16-ц копії довідки ОСББ «СДС» №129. Дані докази були отримані слідством на виконання ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду про тимчасовий доступ до матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення Татаринцевою Є.А. оспорюваного договору купівлі-продажу квартири. Згідно отриманої слідством довідки ОСББ від 01.03.2016 №129, яка наявна в матеріалах нотаріальної справи, позивач та третя особа ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані за адресою спірної квартири: АДРЕСА_4 . У спірному договорі купівлі-продажу довідка ОСББ датована 17.03.2016 року, хоча насправді 01.03.2016 року. Також, у довідці ОСББ зазначено, що вона видана гр. ОСОБА_1 , хоча він її не замовляв і не отримував. Отже, позивачу невідомо у який спосіб і ким вона була отримана і надана нотаріусу. В той же час у вказаній довідці ОСББ зазначені правдиві відомості щодо адреси реєстрації та місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . І ця довідка наявна в матеріалах нотаріальної справи. Отже, відповідачам та нотаріусу на день укладення спірного договору 17.03.2016 року була відома адреса місця проживання та реєстрації позивача. Відповідно, для дотримання вимог ст.35 ЗУ «Про іпотеку», відповідач ТОВ «КК «Гарант» або нотаріус мали повторно направити позивачу вимогу на адресу, за якою він дійсно проживає. Але цього зроблено не було. Таким чином є підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Посилаючись на викладене, заявник просив суд переглянути за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, визначити порядок виконання судового рішення відповідно до нової редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року в задоволенні заяви позивача про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
У грудні 2020 року позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами, а також перегляд додаткового рішення суду від 10 грудня 2018 року.
В обґрунтування заяви зазначав, що 24.10.2016 р. позивачем через канцелярію суду було подане клопотання про витребування доказів. Лише в судовому засіданні 05.12.2016 року позивачу стало відомо, що 21.01.2016 року приватний нотаріус КМНО Татаринцева Є.А. надсилала вимогу TOB «КК «Гарант» від 05.01.2016 року на адресу, за якою позивач не мешкає і не зареєстрований з червня 2008 року ( АДРЕСА_3 ). Поштове відправлення повернулось 23.02.2016 року на адресу робочого місця нотаріуса в зв`язку із закінченням строку зберігання. При цьому, 21.01.2016 року вимога TOB «КК «Гарант» також не надсилалась нотаріусом поручителю ОСОБА_5 та дружині позичальника ОСОБА_3 , якій квартира належала на праві спільної сумісної власності, про що зазначено в іпотечному договорі. А витребувані позивачем докази відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами була надані відповідачем TOB «КК «Гарант» лише в судовому засіданні 18.07.2017 року В додаткових поясненнях до позову від 09.10.2017 року щодо не надання доказів відступлення права вимоги позивач звертав увагу суду, що вживав всіх необхідних заходів для з`ясування чи є ТОВ «КК «Гарант» належним кредитором. За правилами ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Позивач наголошував, що станом на 17.03.2016 року, коли відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, позивач мав законне право не виконувати обов`язку новому кредиторові - ТОВ «КК «Гарант», оскільки йому не було надано доказів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Відповідно у ТОВ «КК «Гарант» станом на 17.03.2016 року не було законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири. Також позивач повідомляв суд про розгляд інших пов`язаних справ. Зокрема в заяві від 12.10.2018 року позивач повідомив суд, що 05.10.2018 року Святошинський районний суд міста Києва (справа №759/14346/16-ц) задовольнив позов ОСОБА_1 до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», АБ «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. В заяві було зазначено, що рішення не набрало законної сили. Отже позивач мав сумніви щодо законності набуття ТОВ «КК «Гарант» прав нового кредитора (іпотекодержателя), але дана обставина на час розгляду даної справи не була встановлена в судовому рішенні в іншій справі, яке набрало законної сили. Відповідно позивачу не були і не могли буті відомі результати подальшого розгляду справи №759/14346/16-ц в судах апеляційної та касаційної інстанцій. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсним договору №009 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги за кредитним договором №27/10-7211 від 05.12.2006 року, укладеного між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «КК «Гарант» (справа №759/14346/16-ц). Як зазначалось вище, 05.10.2018 року Святошинський районний суд позовні вимоги задовольнив, визнав недійсним договір №009 від 30.09.2015 року та договір про відступлення прав за іпотечним договором №027/Д39461 від 05.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Татаринцевою Є.А. 07.12.2015 року Додатковим рішенням від 02.11.2018 року суд доповнив резолютивну частину рішення помилково пропущеною датою укладення договору про відступлення прав за іпотечним договором - 07 грудня 2015 року. Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 09.12.2020 року було скасовано постанову Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року та залишено в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року по справі №759/14346/16-ц. Крім того, Господарським судом м. Києва 04.06.2020 року було задоволено позов Національного банку України (справа №910/13299/18) до ТОВ «КК «Гарант» та ТОВ «Дельта М» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, предметом якого є визнання недійсним договору №009 від 30.09.2015 року та про зобов`язання ТОВ «КК «Гарант» повернути оригінали документів кредитної справи. У зв`язку з тим, що Верховний Суд 09.12.2020 року залишив в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05.10.2018 року по справі №759/14346/16-ц, то правова підстава набуття ТОВ «КК «Гарант» права на звернення стягнення на предмет іпотеки відпала через визнання недійсним відповідного правочину, та фактично не мала права взагалі існувати, то у ТОВ «КК «Гарант» ніколи не існувало права реалізувати звернення стягнення на предмет іпотеки передбачене умовами договору іпотеки, оскільки ТОВ «КК «Гарант» не є кредитором за кредитним договором та договором іпотеки. Таким чином, позивач вважав, що існують підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Також, 10.12.2018 року у даній справі було ухвалене додаткове рішення про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу у сумі 50 000 грн. на користь TOB «КК «Гарант» та 28 000 грн. на користь ОСОБА_2 .
 У зв`язку з вищевикладеним, заявник просив суд переглянути за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, визначити порядок виконання судового рішення відповідно до нової редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», переглянути додаткове рішення суду по даній справі від 10.12.2018 року про розподіл судових витрат.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року в задоволенні заяви позивача про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року та додаткового рішення суду від 10 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
Не погоджуючись із вказаними судовим рішенням, 22.03.2021 року позивач подав апеляційні скарги, в яких зазначає, що оскаржувані ухвали вважає незаконними, та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд ухвали суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяв.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було надано оцінки нововиявленій обставині. Вказує, що суд першої інстанції невірно вважав «переоцінкою доказів» надані докази на підтвердження ново виявлених обставин, оскільки такий доказ не досліджувався при ухваленні рішення від 23.10.2018 року.
23 квітня 2021 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких він просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити в повному обсязі, та оскаржувані ухвали залишити без змін.
27 та 29 квітня 2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про врахування висновків Верховного Суду.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відмовляючи у задоволенні заяв позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2018 року та додаткового рішення суду від 10.12.2018 року суд першої інстанції виходив із того, що заяви ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, виходячи з підстав позову у справі №361/5027/16-ц, навіть за наявності рішення суду по справі №759/14346/16 від 05.10.2018 року, позовна заява не підлягала б задоволенню. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне:
З матеріалів справи вбачається, що апелянт звернувся до суду із двома заявами про перегляд рішення по справі. При цьому в якості нововиявлених обставин зазначав здобуття ним додаткового підтвердження факту неналежного повідомлення його про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також ухвалення судом рішення про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги до нього від одного кредитора до іншого. 
З тексту заяв та пояснень апелянта в судовому засіданні вбачається, що він ототожнює поняття обставини по справі та поняття доказу на підтвердження такої обставини. 
В даному випадку обставиною по справі є факт належного чи неналежного повідомлення кредитором боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки. Саме таку обставину і було покладено позивачем в основу своїх позовних вимог. На підтвердження таких обставин в ході розгляду справи позивачем надавалися докази. 
Статтею 81 ЦПК України, зокрема, передбачено, що обов`язок доказування, вибір застосування доказування та вирішення питання про достатність доказу покладається на сторони.
В даному випадку за результатом розгляду справи суди трьох інстанцій прийшли до висновку про недоведеність тверджень позивача .
В заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, заявник фактично зазначав про виявлені ним не нові обставини, а здобуття нового доказу на підтвердження вже заявлених та розглянутих судом тверджень, якими позивач обґрунтовував свою вимогу. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви позивача.
Не може бути підставою для перегляду за новиявленими обставинами рішення суду і зазначення заявником факту визнання недійсним договору відступлення прав вимоги до нього за кредитним договором. 
Дана обставина безумовно може впливати на склад осіб, які мають право здійснювати стягнення в рамках спірного боргу. В той же час предметом розгляду у даній справі є вирішення питання щодо законності/незаконності процедури звернення стягнення на іпотечне майно і саме з заявленої позивачем підстави неналежності/належності повідомлення боржника стягувачем про наступне звернення стягнення. За таких умов наведені позивачем  судові рішення не впливають на предмет позову у даній справі, відтак не можуть бути прийняті у якості нововиявлених підстав для перегляду рішення у даній справі. При цьому  позивач не обмежений в можливості використання даних судових рішень в якості обґрунтування своїх вимог, однак вже у іншій цивільній справі з відповідним предметом спору.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни судових рішень суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року залишити без змін. 
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько