СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р.                                                                                   справа № 910/22232/16  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого 	Попков Д.О. 	
суддів 	Пушай В.І., Стойка О.В. 	
секретар судового засідання 	 Лутаєва К.В. 	
за участю представників:	 	
від позивача 	Грищенко О.М. (адвокат, довіреність від 27.03.2021р.); 	
від відповідача 	не з`явився 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 	  Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ 	
на ухвалу 	Донецької області 	
постановлену 	03.06.2021р. (повний текст підписано 03.06.2021р.) у м. Харкові 	
за заявою 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ 	
про 	ухвалення додаткового судового рішення 	
у справі 	№910/22232/16 (суддя Левшина Г.В.) 	
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро», с.Новоолексіївка Донецької області 	
про 	стягнення заборгованості в сумі 136169,84грн. 	

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст вимог та ухвали суду першої інстанції:
1. 20.04.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ (далі – Позивач, заявник) звернулось до Господарського суду Донецької області із заявою №20-02/05 від 20.05.2021р. про розподіл судових витрат (заява з додатками - а.с.а.с.42-61 т.2) внаслідок задоволення ухвалою суду від 13.05.2021р. його заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні: замінено стягувача у справі №910/22232/16 з Дочірнього підприємства «Агрофірма «Шахтар» Орендного підприємства «Шахта імені О.Ф. Засядька», с. Олександрівка Донецької області на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ. Заявник просив суд ухвалити додаткове рішення та покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро», с. Новоолексіївка Донецької області (далі – Відповідач, боржник) понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5210,00грн.
2. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.05.2021р. у справі №910/22232/16 було прийнято до розгляду заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» про ухвалення додаткового рішення та призначено розгляд заяви у судовому засіданні.
3. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03.06.2021р. (повний текст підписано 03.06.2021р.) у справі №910/22232/16 було відмовлено у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», викладених в заяві №20-2/05 від 20.05.2021р., про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
4. Означена ухвала суду обґрунтована тим, що нормами ст.334 Господарського процесуального кодексу України, яка регулює питання заміни сторони виконавчого провадження, не передбачено розподілу судом витрат на правничу допомогу за результатами розгляду відповідної заяви сторони.
Суд зазначив, що заміна сторони виконавчого провадження обумовлена саме діями Позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» – укладанням договору №30-03-2021/1 від 30.03.2021р. про відступлення права вимоги. Таким чином, понесення однією із сторін угоди, яка укладена на власний розсуд за власним волевиявленням та у добровільному порядку, витрат на правничу допомогу для звернення з відповідною заявою до господарського суду за наслідками укладання такої угоди, жодним чином не пов`язане з діями чи бездіяльністю Відповідача зі сплати боргу, а є виключно реалізацією кредитором відступлення свого права вимоги до останнього третій особі за відповідним оплатним договором.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:
5. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», не погодившись з постановленою ухвалою суду, звернулась з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу Господарського суду Донецької області від 03.06.2021р. у справі №910/22232/16 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» про покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро» понесених ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5210,00грн.
6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:
6.1. не врахування місцевим судом та не здійснення оцінки і дослідження всіх матеріалів справи, котрі визначають та підтверджують (у тому числі й виходячи із сутності та обґрунтованості заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» про покладення на Відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому ст.ст.123, 126, 124, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України) зміст та сутність понесення заявником судових витрат на правничу допомогу відповідно до договору №02-04-2021/4 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 02.04.2021р. із врахуванням акту від 18.05.2021р. здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги); можливість та процесуальний порядок щодо відшкодування судових витрат із врахуванням численних та сталих правих позицій Верховного Суду, зокрема тих, які були зазначені в заяві;
6.2. суд першої інстанції безпідставно вдався до застосування правового пуризму, надмірної процесуальної формальності, не дотримавшись ст.238 Господарського процесуального кодексу України та не застосувавши приписи, які, зокрема, містяться в ст.ст.74-77, 86, 129, 232, 233, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України;
6.3. позиція господарського суду викладена в оскаржуваній ухвалі, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.04.2019р. у справі №390/34/17, свідчить про недобросовісність, необґрунтованість та суперечливість. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції на противагу приписам п.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.52 Господарського процесуального кодексу України не вказав та не послався на обґрунтовану можливість здійснити процесуальну заміну сторони у справі та у виконавчому провадженні без звернення до Господарського суду Донецької області у даній справі із відповідними заявою/ клопотанням;
6.4. витрати на професійну правничу допомогу відповідно до приписів ст.с.129, 244 Господарського процесуального кодексу України повинні відшкодовуватись за рахунок боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро», оскільки положеннями означених норм встановлено можливість стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої, компенсувати витрати на професійну правничу допомогу;
6.5. залишення судом першої інстанції без уваги, що до судових витрат відносяться бонуси, передбачені договором про надання правничої допомоги, які ставляться в залежність від результатів розгляду справи, позиція щодо чого була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18;
6.6. неврахування місцевим судом факту можливості оплати послуг замовником за договором №02-04-202/4 від 02.04.2021р. протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення суду та завершення розгляду судом вимог за заявою про заміну сторони;
6.7. достатньою підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про як повне, так і часткове перерахування коштів на користь адвоката, що узгоджується з висновком Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2019р. у справі №922/445/19;
6.8. неврахування судом першої інстанції позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.06.2019р. у справі №924/1473/15, за якою зазначено про необхідність здійснення судом самостійної та правильної правової кваліфікації спірних правовідносин; 
6.9. судом першої інстанції самостійно, без посилання на відповідну норму права чинного законодавства, керуючись лише власною думкою, зроблено підміну понять при оцінці існуючих доказів, обставин та фактів справи, в результаті чого винесено оскаржувану ухвалу, незважаючи на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував (справи «Кантоні проти Франції», «Вєренцов проти України») на ролі суду у формуванні практики та необхідності позбутися інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Відповідача:
7. Товариством з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро», в межах встановленого апеляційним судом строку, відзиву на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Донецької області від 03.06.2021р. надано не було.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:
8. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 15.06.2020р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Пушай В.І.
9. Ухвалою від 16.06.2021р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №910/22232/16, а ухвалою від 25.06.2021р., після проведення підготовчих дій, призначила розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» на ухвалу Господарського суду Донецької області від 03.06.2021р. у судовому засіданні на 07.07.2021р. об 15:20 з повідомленням учасників справи.
10. Враховуючи викладене в п.п.8, 9 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Пушай В.І. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.
11. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та за допомогою відеозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.
12. У судовому засіданні 07.07.2021р. уповноважений представник Скаржника підтримав свої вимоги і доводи, викладені у апеляційній скарзі. 
Уповноважений представник Відповідача у судове засідання 07.07.2021р. попри належне повідомлення не з`явився, про причини неявки не повідомив, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення його належним чином та достатність матеріалів справи, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
13. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається апеляційним судом за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
14. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» звернулось до Господарського суду Донецької області із заявою №17-4/04 від 17.04.2021р. про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №910/22232/16 (а.с.а.с.1-7 т.2), а саме стягувача - Дочірнє підприємство «Агрофірма «Шахтар» Орендного підприємства «Шахта імені О.Ф. Засядька» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс».
Підставою для такої заміни Заявник визначив договір №30-03-2021/1 про відсутплення права вимоги від 30.03.21р. (а.с.а.с.20-25 т.2) з актом приймання-передачі документів до нього (а.с.26 т.2), укладені між Дочірнім підприємство «Агрофірма «Шахтар» Орендного підприємства «Шахта імені О.Ф. Засядька» (Первісний кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» (Новий кредитор), та надіслане Первісним кредитором повідомлення боржнику про таке відступлення права вимоги (а.с.а.с.27, 28 т.2).
15. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.05.2021р. (а.с.а.с.38, 39 т.2) заяву було задоволено в порядку приписів ч.1 ст.52, ч.ч.1.2 ст.334 Господарського процесуального кодексу України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»: замінено стягувача у справі №910/22232/16 з Дочірнього підприємства «Агрофірма «Шахтар» Орендного підприємства «Шахта імені О.Ф. Засядька» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс».
16. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» звернулось до Господарського суду Донецької області із заявою №20-2/05 від 20.05.2021р. (а.с.а.с.42-51 т.2) про покладання на Товариство з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5270,00грн.
На підтвердження понесення означених витрат, Відповідачем надано копію договору №02-04-2021/4 від 02.04.2021р. про надання адвокатських послуг (правової допомоги) (а.с.а.с.55-57 т.2), копію акту прийому-передачі документів від 02.04.2021р. (а.с.58 т.2), копію акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 20.05.2021р. в розмірі 5270,00грн. (а.с.59 т.2), копію довідки про взяття на облік платника податків (а.с.60 т.2) та копію повідомлення про взяття облік платника єдиного внеску (а.с.61 т.2).
17. Вказані в п.п.14-16 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами в межах апеляційного провадження не заперечуються.
18. Відносно означених обставин питання щодо можливості ухвалення додаткового рішення відносно компенсації витрат Відповідачу на професійну правничу допомогу було розглянуто місцевим судом в контексті приписів ст.ст.123, 124, 126, 129, 232 та 334 Господарського процесуального кодексу України.

VІ. Оцінка апеляційного суду:
19. Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з приписами ст.221 цього Кодексу, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному ч.2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст.244 цього Кодексу.
20. Так, відповідно до ч.1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, ним не вирішено питання про судові витрати.
У ч.ч.3, 4 означеної статті встановлено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторін або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
21. Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
22. При цьому, відповідно до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких згідно з ч.1 ст.123 цього Кодексу відносяться витрати на професійну правничу допомогу), покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
23. Так, розглянувши оскаржувану ухвалу суду в контексті доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:
23.1. Аналіз апеляційної скарги в контексті оскаржуваної ухвали суду дає підстави для висновку, що сутність апеляційного перегляду полягає у вирішенні питання: 1) стосовно принципової можливості/правомірності розподілу витрат з оплати професійної правничої допомоги за результатами розгляду заяви про заміну сторони – стягувача на стадії примусового виконання рішення господарського суду та 2) обґрунтованості заявленої до розподілу суми витрат на професійну правничу допомогу шляхом покладення на боржника всієї заявленої суми таких витрат.
Своєю чергою, аргументи апеляційної скарги вкладені в п.п.6.1-6.4, 6.8 цієї постанови стосуються саме (1) питання, тоді як доводи Скаржника, викладені в п.п.6.5-6.7., 6.9 постанови, переважно стосуються аспектів (2) цього питання.
23.2. Оскільки можливість правової оцінки обґрунтованості певної суми для розподілу у якості судових витрат перебуває в залежності від попереднього позитивного вирішення питання про принципову можливість здійснення такого розподілу за результатами розгляду заяви про заміну сторони – стягувача на стадії примусового виконання судового рішення, остільки апеляційний суд, зважаючи на те, що місцевий суд дійшов висновку про негативну відповідь на (1) питання, зосереджується насамперед на його з`ясуванні.
23.3. У відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України суд, як орган державної влади, управнений здійснювати свої повноваження виключно на підставі, в межах та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Наразі, питання розподілу судових витрат в межах господарського судочинства врегульовано приписами Господарського процесуального кодексу України:
·           за змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу, питання про можливість розподілу яких йдеться в розглядуваному випадку, визначається через пов`язаність з розглядом справи;
·           загальне правило про порядок розподілу таких витрат, приведене в ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, узалежнене алгоритмом розподілу від результатів розгляду позовних вимог – тобто вирішення справи по суті, що кореспондується з п.5 ч.1 ст.237 та п.2 ч.5 ст.238 цього Кодексу;
·           як правильно було вказано в оскаржуваній ухвалі суду, у відповідності до ч.3 ст.232 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухвалення рішення суду;
·           ст.130 Господарського процесуального кодексу України, водночас, передбачає спеціальні застереження щодо можливості розподілу судових витрат й у разі завершення провадження ухвалою суду про його закриття чи залишення позову без розгляду; спеціальний припис відносно розподілу судових витрат при постановленні ухвали суду передбачено і ст.ст.343, 344 Господарського процесуального кодексу України відносно результатів розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного/приватного виконавця у перебігу здійснення судового контролю за виконанням судових рішень;
·           наразі, положення ст.ст.52 та 334 Господарського процесуального кодексу України, які були застосовані місцевим судом при розгляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» №17-4/04 від 17.04.2021р., не передбачають спеціальних застережень (на відміну від згадуваних положень ст.ст.130, 344 Господарського процесуального кодексу України) про розподіл судових витрат за результатами розгляду питання про процесуальне правонаступництво, що у світлі загальних вимог ч.2 ст.232 та ст.234 Господарського процесуального кодексу України однозначно вказують про те, що судом не має вирішуватися питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаної з розглядом заяви про заміну сторони – стягувача.
23.4. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» звертаючись із заявою про покладення на Товариства з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро» судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст.ст.123-129 Господарського процесуального кодексу України, які не підлягають застосуванню до процедури заміни сторони – стягувача, яка (процедура) не являє собою розгляд справи по суті.
23.5. Скаржник посилався також на ст.244 цього Кодексу. Однак, необхідність прийняття додаткового рішення за змістом п.3 ч.1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України вимагає законодавчо встановленої необхідності вирішення питання про судові витрати в рішенні (основному), яке (вирішення) не відбулося. Між тим, такої необхідності не існувало і на момент постановлення ухвали суду від 13.05.2021р. (по суті заяви про заміну сторони – стягувача) та не могло існувати в силу наведених норм процесуального законодавства, що унеможливлює і ухвалення такого додаткового рішення.
23.6. Судова колегія зазначає, що посилаючись на порушення місцевим судом при прийнятті оскаржуваної ухвали приписів ст.238 Господарського процесуального кодексу України, Скаржник не враховує, що вказана норма не застосовується до ухвал, а стосується саме рішення суду, яке поряд із ухвалами, вимоги до яких визначені ст.234 Господарського процесуального кодексу України, згідно із ст.232 цього Кодексу є окремим/самостійним видом судових рішень. Ототожнення цих видів за процесуальними вимогами щодо змісту є юридично неспроможними.
23.7. Твердження про «правовий пуризм» у випадку належного виконання місцевим судом чітких та зрозумілих положень процесуального законодавства замість їх безпідставного розширювального тлумачення (у чому фактично полягає позиція Скаржника), так само як і зауваження про непослідовність у розумінні доктрини «venire contra factum proprium» (яка застосовується до сторін, а не до суду) є безпідставними та зумовленими юридично неспроможним ототожненням Скаржником рішення в цій справі про задоволення позовних вимог по суті (яке й опосередковує судовий захист від порушення у вигляді невиконання Боржником грошових зобов`язань перед первісним кредитором) із ухвалою про заміну сторони – стягувача, яка не вирішує ані спору, ані не опосередковує захисту порушених прав (який вже відбувся до того)
23.8. Колегія апеляційного суду підтримує висновок суду першої інстанції, що заміна сторони –стягувача обумовлюється виключно укладенням відповідного договору між первісним та новим кредитором, що не пов`язується з жодними діями Відповідача, які б стосувалися безпосередньо нового кредитора. З огляду на це намагання останнього покласти на Відповідача необов`язкові та невідворотні витрати за відсутності відповідної процесуальної підстави їх розподілу фактично перетворює такі витрати на позадоговірну штрафну санкцію для боржника за вчинену без його участі цесію.
23.9. Оскільки решта аргументації Скаржника стосується доведення обґрунтованості заявленої суми розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які взагалі не можуть покладатися на Відповідача/боржника у розглядуваному випадку, судова колегія їх відхиляє, звертаючи увагу Скаржника на те, що питання розподілу судових витрат взагалі не опосередковує судового захисту, що вказує на недоречність посилань на ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.
24. Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують постановлення оскаржуваної ухвали суду із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» залишається без задоволення, а переглядувана ухвала суду без змін.
25. Враховуючи, що судовий збір при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат або встановлено порядок виконання судового рішення, не сплачується (постанова Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019р. у справі №240/6150/18), судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, на думку суду апеляційної інстанції, також сплачуватися не повинен.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розглядуваному випадку судом апеляційної інстанції не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ на ухвалу Господарського суду Донецької області від 03.06.2021р. (повний текст підписано 03.06.2021р.) у справі №910/22232/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 03.06.2021р. (повний текст підписано 03.06.2021р.) у справі №910/22232/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.07.2021р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2021р.

Головуючий, суддя-доповідач                                                Д.О. Попков

Суддя                                                                                           В.І. Пушай  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка  

Надіслано судом до ЄДРСР – 08.07.2021р.