Постанова  
Іменем України
 
04 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 577/806/20
провадження № 61-15326св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Приватне підприємство «ОСОБА_3»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2020 року у складі судді Кравченка В. О. та постанову Сумського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року в складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Хвостика С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
У лютому 2020 року Приватне підприємство «ОСОБА_3» 
(далі - ПП «ОСОБА_3») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном. Свої вимоги підприємство обґрунтовувало тим, що з 02 квітня 2009 року воно є власником будівель та споруд ферми, розташованої на АДРЕСА_1 . Загальна площа будівель і споруд становить 4 672,00 кв. м. У березні 2019 року до підприємства звернулася ОСОБА_1 , яка представилася директором іноземного підприємства», з проханням продати їй будівлі та споруди ферми для ведення підприємницької діяльності. Оскільки ПП « ОСОБА_3 » не здійснювало ніякої діяльності у будівлях ферми, відповідачці було запропоновано оглянути ферму, перевірити технічний та санітарний стан приміщень, після чого визначитися, чи підходять вони для ведення підприємницької діяльності. Однак отримавши безперешкодний доступ до приміщень, ОСОБА_1 припинила будь-які перемовини щодо продажу приміщень, змінила всі вхідні замки на дверях і воротах, без дозволу розпочала там свою підприємницьку діяльність. Крім того, у зазначених приміщеннях оселилася матір та чоловік відповідачки, які почали розводити худобу, користуватися електро- та водопостачанням. Відповідачка ігнорує вимоги підприємства звільнити приміщення ферми, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів. Факт безпідставного перебування відповідачки та її родичів і ведення ними господарської діяльності на території ферми зафіксовано у документах працівників Конотопського ВП ГУНП у Сумській області, в тому числі і поясненні відповідачки від 17 січня 2020 року, в якому вона підтвердила, що між нею, її чоловіком, матір`ю, з однієї сторони, та ОСОБА_3 і її донькою ОСОБА_4 , з другої сторони, відбулася сутичка на фермі, яку вона мала намір придбати та на якій проживали її мати і чоловік. ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець. 
Ураховуючи наведене, ПП « ОСОБА_3 » просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною ПП « ОСОБА_3 » на праві приватної власності нерухомістю, а саме: будівлями та спорудами ферми, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення зазначених нежитлових приміщень.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2020 року позов ПП «ОСОБА_3» задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною ПП « ОСОБА_3 » на праві приватної власності нерухомістю, а саме: будівлями та спорудами ферми, що складаються із «А-1» корівник 4-х рядний, «Б-1» корівник, «Г-1» корівник, «Д-1» пункт штучного запліднення, «З-1» реконструкція МТФ, «Е-1» склад, «Ж-1» будинок тваринників, «В-1» корівник, «І» башня Рожновського, «ІІ» артскважина, «И» силосховище, «К» силосховище, загальною площею 4 672,00 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення зазначених нежитлових приміщень. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту незаконного використання відповідачкою спірної нерухомості, що є підставою для усунення перешкод позивачу у користуванні належним йому майном. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Сумського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Огорілка Ю. М. залишено без задоволення. Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2020 року залишено без змін. 
Апеляційний суд апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог ПП «ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про звільнення нею приміщень, належних позивачу на праві власності. На підтвердження доводів апеляційної скарги про порушення правил предметної підсудності заявник надав до суду апеляційної інстанції копію інформації та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію ТОВ «ЕКОФАРМБАСТІАНІНВЕСТ», керівником якого є ОСОБА_1 , копію статуту ТОВ «ЕКОФАРМБАСТІАНІНВЕСТ», копію довіреності та копію паспорта ОСОБА_1 , які не були предметом дослідження під час розгляду справи місцевим судом. Враховуючи, що відповідачка не надала до апеляційного суду жодних доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції, апеляційний суд, керуючись вимогами статті 367 ЦПК України не прийняв їх до розгляду. Додатково суд апеляційної інстанції вказав, що не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом правил предметної підсудності, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що користуючись спірними приміщеннями, ОСОБА_1 діяла саме як керівник юридичної особи, а також докази договірних правовідносин між ПП «ОСОБА_3» та іншою юридичною особою щодо спірного нерухомого майна. Крім того, як вбачається з копії письмових пояснень, даних відповідачкою ОСОБА_1 т.в.о. начальника Конотопського ВП ГУНП в Сумській області 18 січня 2020 року з приводу конфлікту, який виник у неї з ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_4 , вона не зазначала, що вона при перемовинах з позивачем щодо придбання приміщення ферми діяла як керівник юридичної особи. Тобто відповідачка не спростувала висновку суду першої інстанції про те, що порушником речового права ПП « ОСОБА_3 », на захист якого подано позов у цій справі, виступила саме 
ОСОБА_1 , як фізична особа.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У жовтні 2020 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, провадження у справі закрити 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що суди попередніх інстанцій всупереч частині першій статті 19, частині першій статті 20, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України розглянули справу в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 згідно з інформацією з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Екофармбастіанінвест» (код ЄРДПУО 41406268), засновником цього товариства є чоловік 
ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Вид діяльності ТОВ «Екофармбастіанінвест»: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, розведення тварин та свійської птиці, тощо. Вважає, що спірні правовідносини із захисту права власності на майно, яке використовується в господарській діяльності, виникли між юридичними особами, а тому даний позов має вирішуватись в порядку господарського судочинства.
Рух справи в суду касаційної інстанції
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16 червня 2021 року справу передано на розгляду Великої Палати Верховного Суду.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2021 року справу повернуто на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 05 листопада 2020 рокувказано, що підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, що судове рішення ухвалено з порушенням правил інстанційної юрисдикції (пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України). Також посилається на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 22 березня 2018 року у справі № 235/4376/15-ц.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ПП « ОСОБА_3 » на праві приватної власності належить нерухомість (будівлі та споруди ферми), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницька діяльність ОСОБА_1 припинена.
У поясненнях т.в.о. начальника Конотопського відділу поліції ГУ НП в Сумській області від 17 січня 2020 року ОСОБА_1 вказала, що з березня 2018 року її чоловік ОСОБА_6 вів перемовини з ОСОБА_3 щодо придбання корпоративних прав на ферму за адресою: АДРЕСА_1 . З березня 2018 року вони почали працювати на фермі, на яку вона привезла свою мати 
ОСОБА_7 , яка там тимчасово проживала та працювала. Влітку 2019 року між нею та ОСОБА_3 почалися суперечки, остання вимагала грошей, не пред`явивши при цьому паспорта на ферму. 27 грудня 2019 року їй зателефонувала мати, яка повідомила про те, що між нею, з однієї сторони, та ОСОБА_3 і її донькою ОСОБА_4 , з другої сторони, відбулася сутичка 
(а. с. 16). 
Встановлено, що  ОСОБА_1 за відсутності правових підстав користується належними ПП « ОСОБА_3 » будівлями та спорудами ферми за адресою:   АДРЕСА_1 
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з доведеності факту здійснення відповідачкою перешкод позивачу у користуванні будівлями та спорудами ферми.
Відхиляючи аргументи апеляційної скарги щодо порушення правил предметної юрисдикції, суд апеляційної інстанції зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що користуючись спірними приміщеннями, ОСОБА_1 діяла саме як керівник юридичної особи, а також докази договірних правовідносин між ПП «ОСОБА_3» та іншою юридичною особою щодо спірного нерухомого майна. Крім того, згідно з письмовими поясненнями, даними ОСОБА_1 т.в.о. начальника Конотопського відділу поліції ГУНП в Сумській області 18 січня 2020 року, з приводу конфлікту, який виник у неї з ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_4 , остання не зазначала, що вона при перемовинах з позивачем щодо придбання приміщення ферми діяла як керівник юридичної особи. Тобто відповідачка не спростувала висновку суду першої інстанції про те, що порушником речового права є ПП «ОСОБА_3», на захист якого подано позов у цій справі, виступила саме ОСОБА_1 , як фізична особа.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з таких мотивів.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду 27 березня 2019 року у справі 
№ 638/14011/16-ц зазначено, що «судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа».
Аналіз змісту позовної заяви свідчить про те, що ПП « ОСОБА_3 » обґрунтовувало свої вимоги тим, що воно є власником будівель та споруд ферми, які воно мало намір продати. Відповідачка, яка представилася директором іноземного підприємства, запропонувала продати їй вказані приміщення. Підприємство надало ОСОБА_1 повний доступ до ферми для огляду та перевірки технічного і санітарного стану, після чого вона замінила замки у вхідних дверях, заселила в ці приміщення свою мати і чоловіка, які почали розводити худобу, користуватися електроенергією та водопостачанням. Продаж ферми так і не відбувся, однак ОСОБА_1 на вимогу позивача спірних приміщень не звільнила. Факт зайняття та використання ферми відповідачка підтвердила у поясненнях працівнику поліції. На момент зайняття ферми ОСОБА_1 на мала статусу фізичної особи-підприємця.
У справі, що переглядається, встановлено, що:
- між сторонами існує спір щодо незаконного користування будівлями та спорудами ферми, яка належить позивачу на праві власності;
- між сторонами не виникли господарські відносини - вони не уклали попереднього договору чи основного договору купівлі-продажу спірних приміщень;
- відповідачка не є фізичною особою-підприємцем.
Суди, встановивши, що ОСОБА_1 , як фізична особа, користується належними ПП «ОСОБА_3» будівлями та спорудами ферми за відсутності правових підстав, з дотриманням правил предметної юрисдикції розглянули даний спір у порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про неврахування судами тієї обставини, що ОСОБА_1 є керівником ТОВ «Екофармбастіанінвест», а тому спір належало розглядати у порядку господарського судочинства, оскільки сам по собі статус керівника юридичної особи не свідчить про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини. Відповідачка не надала жодних доказів на підтвердження існування будь-яких відносин між ПП «ОСОБА_3» та ТОВ «Екофармбастіанінвест».
Висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 22 березня 2018 року у справі № 235/4376/15-ц, на який посилається представник ОСОБА_1 у касаційній скарзі, є нерелевантним, оскільки у вказаній справі спір щодо користування нерухомим майном виник між юридичними особами ТОВ «КЗПТ» і ТОВ «Інтерлак», а в справі, що переглядається, між юридичною та фізичною особами.
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що рішення та постанова судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм процесуального права. 
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 
2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   В. І. Крат
 
Судді                                                                              Н. О. Антоненко  
     
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук
 
М. Ю. Тітов