ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1609/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  18 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові виплатити пенсію без обмежень її максимальним розміром, яка оформлена листом ГУ ПФУ в м. Києві №307022/02К-14751/1 від 19.12.2019 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві виплачувати пенсію за вислугу років у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати з урахуванням усіх виплат, що неї включаються, за останні перед зверненням на пенсію 60 календарних місяців роботи підряд відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-49зп від 01.08.2019 року, без обмеження її максимального розміру, та здійснити виплату різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії, починаючи з 07.08.2019 року до дати ухвалення рішення суду, однією сумою.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, які полягають у відмові виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмежень її максимальним розміром, яка оформлена листом ГУ ПФУ в м. Києві №307022/02К-14751/1 від 19.12.2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві обчислювати пенсію ОСОБА_1 за вислугу років у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати з урахуванням усіх виплат, що до неї включаються, за останні перед зверненням на пенсію 60 календарних місяців роботи підряд відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-49зп від 01.08.2019 року, без обмеження її максимального розміру, з урахуванням виплачених раніше сум, починаючи з 07 серпня 2019 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що відповідно до норм чинного законодавства максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тому відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на дату призначення пенсії, пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, а також Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,   ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 07 серпня 2019 року одержує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що підтверджується матеріалами пенсійної справи №262640001085.
Одночасно позивач продовжує працювати в органах прокуратури, зокрема на посаді прокурора відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів громадян або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, має військове звання «полковник юстиції».
Листом від 19 грудня 2019 року №307022/02/К-14751/1 відповідач повідомив позивача у відповідь на його звернення від 02 та 05 грудня 2019 року, що відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на дату призначення пенсії, з 01 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, а також Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначено також, що норма статті, на яку посилається позивач у зверненнях, з 01 січня 2018 року не є чинною згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016. Розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складав 5 190,07 грн. Кошти за період з серпня по листопад 2019 року в сумі 19 755,75 грн нараховані на листопад поточного року.
Вважаючи дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, в органах військової прокуратури. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.
При цьому, у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №755/12037/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ діє в Україні з 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України не приймав рішень про скасування особливого періоду, як і рішень про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені обмеження не можуть застосовуватися на позивача, як на особу, яка на момент призначення пенсії проходила військову службу в органах військової прокуратури під час дії особливого періоду, у тому числі обмеження, встановлені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру».
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (у редакції згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
У свою чергу, пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначено, що максимальний розмір пенсії, призначеної, зокрема на умовах Закону України «Про прокуратуру», (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Разом з тим, відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №911-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, в органах військової прокуратури. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.
Аналогічні приписи закріплені у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ.
При цьому, у постанові від 07.11.2018 року у справі №755/12037/16 Верховний Суд прийшов до висновку, що особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII діє в Україні від 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. Наведена позиція неодноразово висловлювалась у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №131/1449/16-ц, від 14.02.2018 року у справі №727/2187/16-ц, від 20.02.2018 року у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018 року у справі №211/1546/16-ц, від 25.04.2018 року у справі №205/1993/17-ц.
Отже, з урахуванням довідки Генеральної прокуратури України від 01.08.2019 року №18-49зп (а.с. 31-32), а також посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 (а.с. 18-19), вбачається, що на момент вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії останній проходив військову службу та обіймав посаду в органах військової прокуратури в особливий період.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, обмеження щодо максимального розміру пенсії не можуть бути застосовані до позивача, оскільки він проходить військову службу в органах військової прокуратури під час дії особливого періоду.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.11.2019 року у справі №753/11076/16-а.
За наведених підстав, як вірно зауважив суд першої інстанції, не може бути застосовано до позивача положення абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697-VII, яким встановлюються обмеження максимального розміру пенсії, оскільки такі обмеження передбачені Законом №911-VIII та Законом №1774-VІІІ, відповідно не можуть поширюватись на позивача, який проходить військову службу в особливий період на посаді прокурора в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України.
Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 здійснюється також і на підставі Закону №1058-IV, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03.10.2017 року №2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесені зазначені зміни до Закону №1058-IV установлено, що норми статті 86 Закону №1697-VII щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ). Відповідні зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вносились, тому до спірних відносин підлягають застосуванню положення статті 86 Закону №1697-VII.
Отже, з огляду на необхідність застосування до спірних відносин положень статті 86 Закону №1697-VII з урахуванням особливостей, встановлених прикінцевими та перехідними положеннями Закону №911-VIII та Закону №1774-VІІІ щодо непоширення на позивача, який проходить військову службу в особливий період на посаді в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України, обмежень встановлених Законом №1697-VII, а також пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV щодо обмеження пенсії максимальним розміром, та неможливість застосування до ОСОБА_1 вимог пункту 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV з урахуванням пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VII, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувалася ОСОБА_1 пенсія у розмірі 5190,07 грн без достатніх правових підстав, а тому дії пенсійного органу стосовно обмеження пенсії максимальним розміром є протиправними.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача обчислювати пенсію ОСОБА_1 за вислугу років у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати з урахуванням усіх виплат, що до неї включаються, за останні перед зверненням на пенсію 60 календарних місяців роботи підряд відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-49зп від 01.08.2019 року, без обмеження її максимального розміру, з урахуванням виплачених раніше сум, починаючи з 07 серпня 2019 року.
Посилання апелянта на рішення Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №161/9572/17 є безпідставним, з огляду на те, що обставини у справі №161/9572/17 є відмінними від обставин даної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства Українипротягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя:                                                                                І.В. Федотов

Судді:                                                                                                    Н.М. Єгорова

                                                                                                              Є.В. Чаку