Справа № 461/5779/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 22-ц/811/709/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Судді Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Савчук Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу № 461/5779/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 01.12.2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.11.2019 року ,-

в с т а н о в и в :

05.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.11.2019 року.
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 01.12.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.11.2019 року у справі № 461/5779/19 відмовлено.
Заяву залишено без розгляду.
Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що судом порушено принцип змагальності сторін, оскільки суд не надав їй копію заперечень разом із долученими доказами, відповідно часу і можливості на відповідь, чим порушив її право, передбачене ЦПК. Судом не враховано, що в країні діють карантинні обмеження. Зазначає, що не змогла вчасно подати заяву про перегляд заочного рішення, оскільки на її рахунки накладено арешт, а тому у зв`язку відсутністю коштів не мала змоги скористатися послугами професійного юриста та оплатити судовий збір. Стверджує, що з вересня 2019 року по березень 2020 року не проживала за адресою на які судом надсилалися судові повістки через психологічний тиск з боку колекторів, а тому просить викликати свідків, яких допитати в режимі відеоконференції, які зможуть підтвердити факт її не проживання за місцем реєстрації. З посиланням на практику Європейського Суду щодо доступу до правосуддя, вимагає скасувати оскаржувану ухвалу про відмову у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.11.2019 року, направити справу для продовження її розгляду.
Позивач АТ «Ідея Банк» надіслав суду Відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою категорично не погоджується, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою. Доводи апелянта не відповідають фактичним обставинам справи, просить ухвалу залишити без змін, розгляд справи проводити без участі представника позивача.
ОСОБА_1 надіслала заяву про розгляд справи без її участі , вимоги апеляційної скарги та заяви про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення підтримує. 
Відповідно до ч.2 ст.ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши клопотання відповідача про виклик свідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав для його задоволення не має.
Відповідно до ч.1-3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з ст.76 ЦПК України показання свідків є одним із засобів доказування.
Відповідач не надала суду доказів неможливості заявити клопотання про допит свідків у суді першої інстанції.
Крім цього, предметом дослідження під час розгляду даної апеляційної скарги є пропуск строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а відповідач стверджує, що свідки можуть підтвердити факт її не проживання з вересня 2019 року по березень 2020 року, тобто до ухвалення рішення, що не є предметом дослідження під час даного апеляційного провадження, а тому підстав для задоволення клопотання про виклик свідків в режимі відеоконференції, апеляційний суд не вбачає. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення . 
 Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).
Судом встановлено такі обставини.
Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Р20.00107.003446165 від 11.12.2017 року в сумі 63528,39 грн. та 1921 грн. судового збору (а.с.45-47).
Копія рішення скерована на адресу ОСОБА_1 , однак конверт повернувся на адресу суду без вручення адресату (а.с.51).
02 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення та заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення (а.с.60-71).
В обгрунтування заяви про поновлення строку зазначала, що про наявність справи у суді їй не було відомо, рішення вона не отримала, про таке дізналася лише коли було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на її рахунки. Крім цього, посилалась на карантинні обмеження, які були введенні у зв`язку з коронавірусною інфекцією.
Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не навела поважних підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки з рішенням вона ознайомилась 18 серпня 2020 року, а заяву про перегляд заочного рішення подала лише 30 жовтня 2020 року. Крім цього, суд зазначив, що несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду.
Згідно з ст.283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Відповідно до статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Аналіз зазначених норм процесуального закону свідчить про те, що вручення копії заочного рішення відповідачу є обов`язковим та протягом двадцяти днів з дати вручення копії відповідач має гарантоване законом право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення. 
Частиною 6 ст.272 ЦПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази про вручення копії заочного рішення відповідачу, оскільки конверт повернувся на адресу суду з причиною «За закінченням строку зберігання». 
Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».
Встановивши, що відповідач не отримувала копії заочного рішення, суд дійшов помилкового висновку, що це не є поважною підставою для поновлення строку, оскільки ст. 284 ЦПК України чітко встановлено, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення слід відраховувати з дати вручення копії судового рішення. 
       Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, – доступ до суду.
Судові процедури мають бути справедливими, тому відповідач безпідставно не може бути позбавлена права на перегляд заочного рішення, оскільки без перегляду заочного рішення судом який його ухвалив, вона позбавлена оскаржити таке рішення в апеляційному порядку, а тому це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу , ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.6 , 379 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 01 грудня 2020 року скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному статтями 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш
Судді: Т.І.Приколота
Р.В.Савуляк