Справа № 163/3355/20 	Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А. 	
Провадження № 22-ц/802/998/21  Категорія: 46 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
15 вересня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,  

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, за апеляційною скаргою відповідача – Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2021 року,

                                          В С Т А Н О В И В :
У грудні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 19 травня 2018 року поблизу села Машів Любомльського району Волинської області за участю автомобіля «ЗАЗ ВІДА» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Опель Вектра» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій загинув пасажир автомобіля «ЗАЗ ВІДА» ОСОБА_5 – батько неповнолітньої ОСОБА_6 .
Відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ ВІДА» на момент ДТП застрахована не була, у зв`язку із чим 16 липня 2018 року на адресу МТСБУ було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, у тому числі в інтересах дочки загиблого на суму 134 028 грн., як відшкодування утриманцю, у виплаті якого відповідачем 28.10.2020 відмовлено. Відмова мотивована добровільною виплатою збитків самим винуватцем ДТП ОСОБА_3 , про що зазначено у судовому рішенні у кримінальному провадженні.
Вважає відмову відповідача незаконною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки страхового відшкодування дочці, як утриманцю померлого батька, винуватець ОСОБА_3 не відшкодовував, так як таких вимог до нього не заявлялося.
Ураховуючи наведене, просила стягнути із відповідача 134028 грн. страхового відшкодування, 2153 грн. 24 коп. пені, 538 грн. 31 коп. трьох відсотків річних, 1742 грн. 36 коп. інфляційних втрат та відшкодувати судові витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 134028 грн. страхового відшкодування, 2153 грн. 24 коп. пені, 538 грн. 31 коп. трьох відсотків річних, 1742 грн. 36 коп. інфляційних втрат.
Стягнуто Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави 1384 грн. 62 коп. судового збору.
У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду залишення без змін з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4, 5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Судом встановлено, що 19 травня 2018 року поблизу села Машів Любомльського району Волинської області за участю автомобіля «ЗАЗ ВІДА» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Опель Вектра» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій загинув пасажир автомобіля «ЗАЗ ВІДА» ОСОБА_5 – батько неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.15, 16).
Відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ ВІДА» на момент ДТП застрахованою не була.
16 липня 2018 року відповідачу подано заяву про виплату, у тому числі 134028 грн. страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дочки померлого ОСОБА_5 – ОСОБА_2 (а.с.6-8), а у подальшому надіслано пакет документів, які вимагалися відповідачем.
28 жовтня 2020 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування. Відмова обґрунтована тим, що відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України обвинувачений – винуватець ДТП ОСОБА_3 добровільно відшкодував завдані ним збитки та надалі має намір допомагати сім`ї ОСОБА_5 , про що зазначено в ухвалі Волинського апеляційного суду від 24.09.2020 (а.с.59).
Відповідно до п.п.«а» п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з п.п. 27.1., 27.2 ст.27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Розмір мінімальної заробітної плати станом на 19.06.2018 становив 3723 грн., а тому мінімальний розмір страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини  становить 134028 грн. (3723 х 36).
Статтею 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Рішення МТСБУ про відмову у здійсненні відшкодування на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 ґрунтується виключно на ухвалі Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 , у якій зазначено про добровільне відшкодування самим винуватцем ДТП ОСОБА_3 заподіяних ним збитків та його наміри надалі допомагати сім`ї ОСОБА_5 (а.с.59).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність такої відмови відповідача.
Ухвала Волинського апеляційного суду від 24.09.2020 постановлена за результатами апеляційного перегляду вироку Любомльського районного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року щодо ОСОБА_3 (а.с.56-58).
Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року прийнято відмову потерпілої ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 93958,80 грн., оскільки він відшкодував ці збитки добровільно (а.с.36-37).
Посилання в ухвалі Волинського апеляційного суду від 24.09.2020 щодо можливості у подальшому продовжити відшкодування шкоди потерпілим стосувалося не вирішення питання щодо відмови від позову, а лише щодо підстав звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.
Відмова відповідача від виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини ґрунтується на припущеннях, які спростовані судом першої інстанції шляхом дослідження матеріалів кримінального провадження, а саме позову ОСОБА_8 , який стосувався лише вимог про відшкодування майнової шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції суперечить висновку Верховного Суду у постанові від 05.02.2020 у справі №326/440/19 – відхиляються апеляційним судом, оскільки у цих обох справах встановлені не тотожні обставини.
У справі №326/440/19 страховою компанією було задоволено заяву потерпілої сторони щодо виплати страхового відшкодування та визначено відразу графік такої виплати, з чим потерпіла не погодилася.
А в цій справі відповідач МТСБУ взагалі відмовив у виплаті такого відшкодування, у зв`язку із чим відсутні підстави для ухвалення рішення суду про виплату страхового відшкодування частинами, а не одноразовою виплатою.
При цьому судом вірно взято до уваги, що пунктом 27.5 статті 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Пунктом 36.5. ст.36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За приписами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Встановлена у справі безпідставність прийнятого відповідачем рішення про відмову у виплаті відшкодування утриманцю в сумі 134028 грн. свідчить про те, що прострочення такої виплати відбулося з вини відповідача, тому наявні підстав для відповідальності останнього згідно із п.36.5 ст.35 Закону та ч.2 ст.625 ЦК України у вигляді стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Наданий позивачем розрахунок відповідач не спростував.
Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Доводи апеляційної скарги є власним суб`єктивним тлумаченням відповідачем норм законодавства.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд         
                                             П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу відповідача – Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.   

Головуючий – суддя   

Судді