Постанова 
Іменем України                           
 
30 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 739/516/20
 
провадження № 61-5613св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Шолох Ольга Володимирівна,
відповідач - ОСОБА_2 , 
представник відповідача - адвокат Луєнко Юрій Васильович,
треті особи:ОСОБА_3 , приватний нотаріус Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик Альона Леонідівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Луєнком Юрієм Васильовичем, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є.,                   Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:

 

 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус                     Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик А. Л. про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна тітка - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина. Зазначала, що вона є спадкоємцем п`ятої черги за законом після померлої тітки. Приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик A. Л. їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини через відсутність документів, які підтверджують родинні зв`язки. Надалі вона дізналася про існування заповіту, складеного померлою тіткою на сторонню особу ОСОБА_2 , на підставі якого приватним нотаріусом відкрито спадкову справу.
 
Посилалася на те, що її тітка ніколи за життя не склала б заповіт на сторонню особу. У заповіті зазначено, що він складений у присутності двох свідків, оскільки ОСОБА_4 не може сама прочитати і підписати заповіт, та у зв`язку з тим, що остання є неосвіченою і не може підписати заповіт власноручно, на її особисте прохання в її присутності та                                  в присутності приватного нотаріуса текст заповіту підписала ОСОБА_5 .
 
Вказувала, що померла ОСОБА_4 була освіченою, весь час до пенсії працювала, займала посаду агрохімік-аналітик в агролабораторії, самостійно отримувала пенсію і не мала фізичних вад, які б не давали їй змоги самостійно за власним волевиявленням підписати заповіт. Дійсно, ОСОБА_4 мала захворювання - атеросклеротичний кардіосклероз                  ІІ ступеню та гіпертонічну хворобу, але фізичних та психічних вад не мала і практично не зверталася до лікарів, тому підстав для підписання заповіту іншою особою не було.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:
- встановити факт родинних відносин, а саме, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 була її двоюрідною тіткою;
- визнати недійсним заповіт, складений 10 квітня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та посвідчений приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик А. Л., за реєстровими номерами № 592, 593.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області                                       від 18 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що за життя                      ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була двоюрідною тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту від 10 квітня 2019 року, суд першої інстанції виходив                з того, що на підставі матеріалів справи та показань свідків встановлено, що при посвідчені оспорюваного заповіту вимоги закону було дотримано і воля померлої у заповіті відображена правильно, а викладені у позові доводи довкола неосвіченості померлої й інші приведені аргументи самі по собі не дають достатніх підстав для спростування викладеної правильно у заповіті волі померлої й визнання заповіту недійсним.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області                                       від 18 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 в частині вирішення позовних вимог щодо визнання заповіту недійсним задоволено.
Визнано недійсним заповіт, складений 10 квітня 2019 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за номерами № 592, № 593.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Апеляційний суд, застосовуючи стандарт «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, дійшов висновку, що оспорюваний позивачкою заповіт від 10 квітня 2019 року є недійсним у зв`язку із доведеною відсутністю волевиявлення заповідача на його складання, оскільки на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 була освіченою, на вади зору не страждала, відтак, передбачених законом підстав для підписання заповіту замість неї іншою особою не було.
 
При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що показання свідків з боку відповідачки, які були покладені в основу рішення суду про відмову               у задоволення вимог про визнання заповіту недійсним, є суперечливими, містять суттєві розбіжності в обставинах події складення та посвідчення спірного заповіту, місцями протирічать одне одному та не співпадають                     з письмовими доказами (текст заповіту, реєстраційні журнали приватного нотаріуса, медичні довідки тощо), що об`єктивно ставить їх під вагомі сумніви. Вказані показання свідків у повній мірі не підтверджують обставин, що відображені у заповіті.
 
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про встановлення факту родинних відносин у апеляційному порядку не переглядалося.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2020 року.
 
Судові рішення в частині позовних вимог про встановлення факту родинних відносин не оскаржуються, відтак, у касаційному порядку не переглядаються.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що в основу оскаржуваного судового рішення апеляційного суду покладено виключно висновок про те, що в заповіті зазначена хибна інформація щодо неосвіченості заповідача, як підстави для підписання заповіту іншою особою.
 
Вважає, що апеляційний суд неправильно застосував до спірних правовідносин принцип «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), безпідставно схиливши його на користь позивача.
 
Стверджує, що саме по собі невірне формально зазначення нотаріусом у заповіті підстав його підписання іншою особою замість заповідача не спростовує наявності підстав для його підписання іншою особою та не спростовує факту вільного волевиявлення заповідача, яке відповідало його волі.
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                        у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі                                № 761/19304/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У травні 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Шолох О. В. подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що за життя ОСОБА_4 була освіченою особою, на вади зору не страждалата у неї не було наміру складати заповіт на сторонню особу. Крім того виклик нотаріуса до місця проживання ОСОБА_4 відбулося поза її волею, що підтверджено під час судового розгляду справи.
Зазначає, що жоден свідок не пояснив, які саме фізичні вади заважали заповідачеві підписати самостійно заповіт. 
 
Вважає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, відтак, оскаржуване судове рішення скасуванню не підлягає. При цьому заявлені  ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн підлягають зменшенню, якщо касаційна скарга буде задоволена.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У квітні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 
 
10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Новгород-Сіверського нотаріального округу Шик А. Л. посвідчено заповіт, зареєстрований в                     реєстрі за № 592, 593, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_2 (том 1, а. с. 12-13, том 2, а. с. 98).
 
У тексті заповіту зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не може сама прочитати і підписати текст заповіту, заповіт посвідчено у присутності свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_7 засвідчили, що не є спадкоємцями за заповітом, членами сім`ї та близькими родичами спадкоємців за заповітом та їм роз`яснено зміст статті 1255 ЦК України про те, що вони не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складання заповіту та його змісту.
Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_7 зачитали цей заповіт уголос та поставили свої підписи на ньому.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 є неосвіченою і не може підписати заповіт власноручно, на її особисте прохання в її присутності та в присутності приватного нотаріуса Новгород-Сіверського району нотаріального округу Шик А.Л., текст заповіту підписала ОСОБА_5 .
Заповіт записаний нотаріусом, зі слів ОСОБА_4 .
У зв`язку з похилим віком заповідача, заповіт посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16 квітня 2019 року                       (том 1, а. с. 10).
 
Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, до складу якого увійшла 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала з 29 серпня  2005 року до дня смерті (том 2, а. с. 101-102).
 
ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в іншій частині будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
10 вересня 2019 року приватним нотаріусом Новгород-Сіверського нотаріального округу Шик А. Л. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 261/2019 за заявою                  ОСОБА_2 , спадкоємця за заповітом (том 1, а. с. 91, том 2, а. с. 88-103).
 
25 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Число С. М. із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тітки                 ОСОБА_4 (том 1, а. с. 11, том 2, а. с. 91).
 
08 січня 2020 року ОСОБА_1 зверталась із заявою до органів поліції на неправомірні дії ОСОБА_2 . Зазначена заява зареєстрована в журналі єдиного обліку Новгород-Сіверського ГУНП за № 206, за результатами проведеної перевірки було прийнято рішення про припинення перевірки по даному факту у зв`язку з наявністю заповіту на ім`я ОСОБА_2 та тим, що спадкоємиця почала розпоряджатись майном після встановленого терміну, що відповідає законодавству (том 1, а. с. 71-72).
 
Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії лікарні № 1                    м. Новгород-Сіверський від 03 квітня 1997 року, ОСОБА_4 мала встановлений діагноз атеросклеротичний кардіосклероз ІІ ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст. (том 1, а. с. 16).
 
За інформацією Комунального некомерційного підприємства (далі - КНП) «Новгород-Сіверський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Новгород-Сіверської районної ради Чернігівської області                    від 28 серпня 2020 року № 01-03/837 згідно з записами в амбулаторній картці № НОМЕР_2 ОСОБА_4 перебувала на обліку з 1988 року. Останній раз оглянута лікарем-терапевтом 05 квітня 2019 - хворіла на ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз з гіпертонічною хворобою II ступеню, 2 стадія, ризик 3, серцева недостатність III. Стан важкий, хвороба декомпенсована, наростали явища хронічної серцевої недостатності.                        В такому стані ОСОБА_4 потребувала сторонньої допомоги. Лікарем призначене лікування згідно з протоколом. Померла ОСОБА_4                    ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпосередня причина смерті - хронічна серцева недостатність III стадії (том 1, а. с. 233).
 
З січня 2019 року ОСОБА_1 у зв`язку із отриманням травми                 ОСОБА_4 здійснювала постійний догляд за нею, купувала харчі та ліки, готувала їжу, прала, прибирала, викликала лікарів та медичних працівників для огляду тітки, призначення лікування та здійснення медичних маніпуляцій. Цей факт визнаний сторонами під час судового розгляду справи.
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 захворіла та у зв`язку з проходженням численних обстежень і лікуванням (том 1, а. с. 120-121, 138-140, 191-193,  243-252, том 2, а. с. 138-139, 142, 222-234, 236, том 3, а. с. 2-20), не мала змоги постійно догляди свою тітку ОСОБА_4 , тому з березня 2019 року на прохання позивачки догляд за тіткою здійснювала відповідачка                  ОСОБА_2 , яка була сусідкою ОСОБА_4 та проживала разом з нею в одному будинку, що має два входи.
 
Відповідно до архівної довідки районного трудового архіву Новгород-Сіверської районної ради Чернігівської області від 05 травня 2020 року                № 07-02/65 21 грудня 1961 року ОСОБА_4 була зарахована до числа учнів Новгород-Сіверської однорічної сільгоспшколи на 1961-1962 навчальні роки у групу «А» по підготовці молодших фельдшерів-техніків штучного запліднення сільськогосподарських тварин (том 1, а. с. 119).
 
Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_4 мала професію ветфельдшер, постійно працювала за освітою, займала посади ветсанітара станції, техніка держплемстанції, лаборанта хімвідділу ветлабораторії та агрохіміка аналітика ( том 1, а. с. 14-15, 116-118).
 
Із наданої на адвокатські запити інформації встановлено, що ОСОБА_4 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення, сім`ї та праці Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області як отримувач житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого пічного побутового палива, самостійно заповнювала заяви про призначення житлової субсидії та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії і підписувала їх також самостійно ( том 1, а. с. 113-115, том 2, а. с. 34-38, 59-63).
 
Відповідно до повідомлення Чернігівської дирекції АТ «Укрпошта» ОСОБА_4 отримувала пенсію у АТ «Укрпошта» особисто, інформація про наявність довіреності на отримання пенсії відсутня та з наданих відомостей на виплату пенсій, соціальних допомог форми В1-М з квітня 2018 року до квітня 2019 року встановлено, що остання особисто ставила             в них підписи (том 2, а. с. 8-21). 
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                         і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
 
Згідно із частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
 
Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.
Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
 
Згідно із частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
 
Відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.
Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.
 
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до заповіту від 10 квітня 2019 року ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_2 .
 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик А. Л., про визнання недійсним заповіту оскільки вважала, що під час укладення заповіту ОСОБА_4 не мала фізичних вад, які б не давали їй змоги самостійно за власним волевиявленням підписати заповіт, та була освіченою особою.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд дійшов висновку, що при посвідчені оспорюваного заповіту вимоги закону було дотримано і воля померлої у заповіті відображена правильно.
 
Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції вважав, що оспорюваний заповіт від 10 квітня                     2019 року є недійсним у зв`язку із доведеною відсутністю волевиявлення заповідача на його складання, оскільки на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 була освіченою, на вади зору не страждала, відтак, передбачених законом підстав для підписання заповіту замість неї іншою особою не було.
 
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
 
Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України).
 
Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт                    з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
 
Із системного аналізу наведених норм можна дійти висновку, що якщо заповідач має фізичні вади, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. Недотримання вказаної вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.
 
Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення,                               є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина перша та друга статті 1257 ЦК України). 
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                              і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені                             в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами» 
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року                       у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі                                    № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».
 
За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести              ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом              у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів,            а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Судами встановлено, що текст оспорюваного заповіту замість заповідача ОСОБА_4 підписала ОСОБА_5 . 
При цьому у тексті заповіту зазначено, що ОСОБА_4 є неосвіченою і не може підписати заповіт власноручно, отже, на її особисте прохання, в її присутності та в присутності приватного нотаріуса Новгород-Сіверського району нотаріального округу Шик А.Л., текст заповіту підписала ОСОБА_5 .
 
Відомостями із трудової книжки підтверджено, що ОСОБА_4 мала професію ветфельдшер, постійно працювала за освітою, займала посади ветсанітара станції, техніка держплемстанції, лаборанта хімвідділу ветлабораторії та агрохіміка аналітика.
Крім того, встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 особисто отримувала пенсію. Востаннє за отримання пенсії ОСОБА_4 розписалась особисто 09 квітня 2019 року.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав вважати ОСОБА_4 неосвіченою особою та необхідності підписання заповіту ОСОБА_5 замість ОСОБА_4 і посвідчення її заповіту у присутності свідків не було.
 
Тому Верховний Суд не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки заповіт від 10 квітня 2019 року не відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме - не підписаний власноруч заповідачем,          а тому є нікчемним.
Судами не встановлено що у момент складення заповіту у ОСОБА_4 були фізичні вади або хвороби, які позбавляли її здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис.
 
Посилання заявника на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 761/19304/17 (провадження № 61-14917св19) колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначеній справі встановлені інші фактичні обставини.
 
За таких обставин, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання заповіту недійсним.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
У зв`язку із викладеним, ураховуючи вимоги частини третьої статті 400 ЦПК України, Верховний Суд скасовує і рішення суду першої інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до положення підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, зокрема, із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Позов ОСОБА_1 був спрямований на захист її права на отримання спадщини після смерті ОСОБА_4 та способом захисту було обрано визнання недійсним заповіту від 10 квітня 2019 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 .
 
Верховний Суд враховує те, що зміст позовної вимоги - це вимога позивача, якою є предмет позову. А предмет позову, як один з його елементів, це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити відповідне рішення.
 
Як уже було зазначено, предмет позовних вимог ОСОБА_1 - визнання недійсним заповіту, який, ураховуючи мотивувальну частину цієї постанови, в силу закону є нікчемним.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання заповіту недійсним по суті є неефективним способом захисту, а відмова у задоволенні цієї вимоги не означає, що він є дійсним, що можливо було би трактувати як рішення на користь відповідача, оскільки Верховний Суд чітко вказав, що такий правочин є нікчемним.
 
З огляду на відновлення порушених прав ОСОБА_1 , підстав для стягнення з неї на користь ОСОБА_2 понесених витрат за сплату судового збору немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний                    Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного                             цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її           представником - адвокатом Луєнком Юрієм Васильовичем, задовольнити частково.
 
Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області                                       від 18 листопада 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик Альона Леонідівна, про визнання заповіту недійсним скасувати.
 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик Альона Леонідівна, про визнання заповіту недійсним відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                        її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк