П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1218/21	

Категорія: 106030000                                                                                                             
                                                                                                                                Головуючий в 1 інстанції: Кисельова О. Й.
                                                                                                                                Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                   –  Ступакової І. Г.                       
при секретарі –  Поварчук В. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Херсонської обласної прокуратури на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Херсонської обласної прокуратури, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та невиплату ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі не менше середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснити відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 № 100;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та невиплату ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням посадового окладу згідно ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 26.03.2020 по 29.12.2020;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи із розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 26.03.2020 по 29.12.2020;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 30.12.2020 по день постановлення рішення у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.12.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". На день звільнення в порушення ст. 44 КЗпП України ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено вихідну допомогу при звільненні. Разом з тим, позивач стверджує, що у період роботи з 26.03.2020 по дату звільнення їй нараховувалась заробітна плата, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 505, тобто з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", у той час, як з урахуванням  висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 26.03.2020 у справі № 6-р/2020, розмір посадового окладу прокурора окружної прокуратури повинен становити 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Позивач вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 існують підстави для застосування до нього відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу, передбаченого ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII за період з 27.03.2020 до 29.12.2020 включно.
Зобов`язано Херсонську обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, з урахуванням належних їй надбавок та премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 27.03.2020 до 29.12.2020 включно з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виплату вихідної допомоги при звільненні та середньоденної заробітної плати за кожен день затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги у частині відмови - задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції помилково послався на рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі №540/239/21, яким позивачку поновлено на посаді, оскільки таке рішення на час винесення рішення судом першої інстанції, так і на час звернення з апеляційною скаргою законної сили не набрало. При цьому вказує, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Херсонська обласна прокуратура, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що Прокуратура Херсонської області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. Крім того, апелянт зазначив, що з 27 березня 2020 року порядок та розмір заробітної плати прокурорів регулювався ст. 81 Закону № 1697-УІІ. Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилося, що зазначеним рішенням Конституційного Суду України надано оцінку порядку нарахування заробітної плати прокурорів у редакції Закону 1697-УІІ на час звернення народних депутатів з конституційним поданням - червень 2018 року. Однак, Законом № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019р., запроваджено реформування системи органів прокуратури. Зокрема, передбачено після проведення атестації прокурорів побудову нової структури органів прокуратури у вигляді: Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур. Пунктом 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних, місцевих і військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Тобто, на час звільнення позивача з органів прокуратури, оплата праці позивача здійснювалась відповідно до Постанови № 505 з огляду на вимоги п. 3 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ. Також зазначено, що посилаючись на приписи ч. 3 ст. 81 Закону №1697- VII щодо розміру посадового окладу прокурора окружної прокуратури, виходячи з якого визначається посадовий оклад прокурора обласної прокуратури, судом першої інстанції не враховано, що окружні прокуратури не розпочали роботу, а позивач не обіймав посаду прокурора в окружній прокуратурі.  При цьому вказав, що на спірні правовідносини поширюється Закон № 113-ІХ та Постанова №505.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що Наказом керівника Херсонської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 927к керуючись п. 3, пп. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".
04.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до керівника Херсонської обласної прокуратури із запитом, в якому просила нарахувати та виплатити вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України, а також здійснити повний розрахунок, виплативши середній заробіток за весь час затримки з дати звільнення по день фактичного розрахунку.
Листом від 01.03.2021 № 21-62вих-21 Херсонська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_1 , що згідно наказу про звільнення від 23.12.2020 № 927к та вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України позивачу здійснена виплата всіх сум, що належать від Херсонської обласної прокуратури у день звільнення. Стверджує, що норми Закону України "Про прокуратуру" є пріоритетними перед нормами КЗпП України. Також відповідач роз`яснив, що виплата вихідної допомоги згідно із ст. 44 КЗпП України здійснюється при звільнені з підстав, передбачених п. 3, п. 6 ст. 36, ст. 38, 39, п. 1, 2, 6 ст. 40 та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. У разі звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" виплата вихідної допомоги не передбачена.
Заробітна плата ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 по 29.12.2020 виплачувалась із урахуванням посадових окладів, визначених  постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури.
Позивач, посилаючись на бездіяльності та протиправність дій суб`єкта владних повноважень щодо не здійснення останнім виплати належної заробітної плати, а саме відповідного посадового окладу за період з 26.03.2020 по 29.12.2020, як працівника прокуратури, визначеного Конституцією України, ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", Законами України "Про Державний бюджет України"  на відповідний рік, Законом України "Про оплату праці", застосувавши необґрунтовано постанову Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 та не врахувавши рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020. 
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні та непроведення перерахунку розміру посадового окладу працівника прокуратури  протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення по справі та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 з 27.03.2020 у працівників прокуратури виникає право на отримання належного розміру заробітної плати, що мала бути нарахована та виплачена відповідачем відповідно до положень    ст.  81 Закону № 1697-VІІ, а тому прийшов до висновку про протиправну бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 27.03.2020 до 29.12.2020 у належному розмірі, виходячи із посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та зобов`язав здійснити таке нарахування та виплату.
При цьому вказав, що на час звільнення з посади прокурора позивач набула право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до   статті 44 КЗпП України, оскільки позивача звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII    (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), водночас з урахуванням наявності рішення про поновлення позивачки на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки вищезазначене унеможливлює виплату їй вихідної допомоги при звільненні.
Також відмовив позивачу в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, вказавши про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. 
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII  
Відповідно до частини 1  статті 81 Закону №1697-VII  заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими  актами.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш  як  10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.
Згідно з частиною 3 статті 81 Закону №1697-VII  посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 9  статті 81 Закону №1697-VII).
Частиною 1 статті 89 Закону №1697-VII  передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.
Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України  будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 26 Розділу  VI  Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, які набрали чинності з 01 січня 2015 року установлено, що норми і положення статті  81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13,  14  розділу  XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру»,  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктами 1, 2, 6  Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів  прокуратури»  затверджено схеми посадових окладів працівників органів  прокуратури  згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури  посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою  схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не був наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено  постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Надаючи оцінку позовним вимогам в частині нарахування позивачу посадового окладу виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, з урахуванням належних їй надбавок та премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 27.03.2020 року до 29.12.2020 року, колегія суддів зазначає наступне.
Законом №113, який набрав чинності 25.09.2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Так, у частині 1  статті 7 Закону України від 14.10.2014 року  №1697  Про прокуратуру слова регіональні та  місцеві  замінено відповідно на  обласні  та  окружні, а пункт 4 цієї частини 1 та статті стосовно військових прокуратур в системі органів прокуратури виключено.
Отже, статтею 15 Закону  №1697  зазначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах (в редакції  Закону  №113).
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113  за прокурорами та керівниками регіональних і місцевих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим  Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до обласної чи окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників регіональних прокуратур та місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами)).
Згідно Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Виключно законами України визначаються, зокрема, організація і діяльність прокуратури (пункт 14 частини першої статті  92, частина друга статті 131-1 Основного Закону України). Оскільки норми  Основного Закону України, якими передбачено перелік питань, що регулюються виключно законами України, мають імперативний характер, то всі рішення мають бути ухвалені у формі закону.
Відповідно до статті 90 Закону №1697, фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Колегія суддів вважає, що однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним  законом України  належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8).
Юридична визначеність є ключовою у розумінні верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми мають бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правовідносин.
Таку позицію зазначено у  Рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020.
З наведеного вбачається, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні  статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно  законом, а тому положення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, в частині, що «На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», є таким, що суперечить частині другій статті 131-1 Основного Закону України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного  рішення Конституційного Суду України  визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення  статті 81 Закону № 1697-VІІ  зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане  неконституційним,  втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, положення пункту 26 розділу  VI  Прикінцеві та перехідні положення  Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України  Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697 зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.
Судом першої інстанції правомірно зазначено, що після втрати чинності окремими положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України внаслідок визнання таких положень неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) (з 27 березня 2020 року) позивачу заробітна плата нараховувалась відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а не відповідно до положень статті 81 Закону № 1697-VІІ.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 27.03.2020 до 29.12.2020 у належному розмірі, виходячи із посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та наявність правових підстав для зобов`язання здійснити таке нарахування та виплату.
Доводи апелянта щодо правомірності нарахування та виплати позивачу заробітної плати у спірному періоді в порядку та розмірах, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505, суд визнає необґрунтованими та зазначає, що з 26.03.2020 р., дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, нарахування та виплати заробітної плати має провадитися в розмірах, встановлених  статтею 81 Закону  № 1697-VІІ, не зважаючи на положення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
Посилання апелянта (прокуратури)  на правові позиції Верховного Суду, викладені  в постановах від 16.01.2019 року в справі № 804/217/17, від 27.02.2019 р. в справі № 809/982/16, від 07.05.2020 р. в справі № 802/1179/16-а, є безпідставними, адже у цих справах Верховним Судом досліджувалось питання виплати заробітної плати працівникам прокуратури в періоді до визнання неконституційним окремого положення пункту 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення  статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ  зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже доводи апеляційної скарги  Херсонської обласної прокуратури, висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Щодо позовних вимог в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.
Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.
Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
В той же час приписами Закону № 1697-VII  не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є  стаття 44 КЗпП України.
Законом № 113-ІХ статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Законом № 113-ІХ  внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього  Кодексу, встановлюються  законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».
Внесені Законом № 113-ІХ зміни до  КЗпП України  не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.
Таким чином, колегія суддів  приходить до висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України  передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми  КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України  при вирішенні спірного питання.
Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі №     640/8451/20, від 17 березня 2021 року у справі № 420/4581/20, від 30 березня 2021 року у справі № 640/25354/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/2449/20, від 15 квітня 2021 року у справі № 440/3166/20 і від 18 травня 2021 року у справі №. 360/2160/20.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом керівника Херсонської обласної прокуратури прокурора від 23.12.2020 № 927к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури на підставі п.  9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VІІ    з 29.12.2020.
На день звільнення відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу, передбачену    статтею 44 КЗпП України.
Таким чином, суд вважає, що на час звільнення з посади прокурора позивач набула право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України, оскільки позивача звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), що вірно встановлено судом першої інстанції.
Водночас, судом першої інстанції зазначено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі № 540/239/21 визнаний протиправним та скасований наказ керівника Херсонської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 927к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 29.12.2020 року; поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в    Херсонській окружній прокуратурі з 30.12.2020 року; стягнуто з Херсонської обласної прокуратури  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.12.2020 до дати винесення рішення судом у сумі 101014,16 грн. рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 допущене до негайного виконання.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі №540/239/21, яким позивачку поновлено на посаді, оскільки таке рішення на час винесення рішення судом першої інстанції, так і на час звернення з апеляційною скаргою законної сили не набрало.
Разом з цим, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта та зазначає, що 01.09.2021 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі №540/239/21 залишено без змін.
Колегія суддів зазначає, що на момент звільнення позивач мала право на виплату вихідної допомоги та таке право не ставиться під сумнів, водночас з урахуванням вищевикладеного (зміна обставин справи, поновлення позивачки на посаді), така допомога не підлягає стягненню, оскільки  з поновлення на посаді і виплата вихідної допомоги при звільненні є взаємовиключними вимогами.. 
При цьому, правове  значення вихідної допомоги при звільненні ґрунтується на факті звільнення і має на меті компенсацію особі певних незручностей, пов`язаних із таким звільненням, а позивачка в свою чергу отримала як компенсацію за незаконне звільнення відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Посилання ОСОБА_1 на правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у справі № 360/2160/20 від 18.05.2021 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини у справі не є тотожними, так як у даній справі рішенням суду яке набрало законної сили позивачку поновлено на посаді.
Стосовно решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційних скаргах, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.
За таких обставин, доводи апеляційних скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для його скасування.
Відповідно до пункту першого частини першої  статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Херсонської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
                                                                                 Повний текст постанови складено та підписано 15 вересня 2021 року. 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова