ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" вересня 2021 р.                                                                  Справа №914/17/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого – судді                                                  Кравчук Н.М.
суддів                                                                                 Мирутенко О.Л.
                                                                                          Скрипчук О.С.
секретар судового засідання Кобзар О.В.
розглянувши           апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” б/н та б/д (вх. № ЗАГС 01-05/2020/21 від 14.06.2021)
на рішення                    Господарського суду Львівської області від 25.05.2021 (суддя Мороз Н.В. повний текст складено 02.06.2021)
у справі                     № 914/17/21
за позовом:                    Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛОГО - ТРАНС”, (надалі ТзОВ “ЛОГО - ТРАНС”), м. Київ
до відповідача:           Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!”, (надалі ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!”), м. Львів
про                               стягнення 376 224,86 грн

за участю учасників справи:
від позивача: Дячок С.М. – адвокат (довіреність б/н від 21.07.2021)
від відповідача: Макарик І.В. – адвокат (довіреність б/н від 01.01.2021)

ВСТАНОВИВ:
ТзОВ “ЛОГО - ТРАНС” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” 376 224,86 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.05.2021 у справі №914/17/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” на користь ТзОВ “Лого-Транс” 362 491,20 грн основного боргу, 6447,59 грн - 3% річних, 7278,24 грн інфляційних втрат, 5643,25 грн – судового збору, 5599,88 грн - витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовних вимог відмовлено.
Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що, виходячи з правовідносин, які склалися між сторонами,  доказування виконання зобов`язання в частині повернення коштів за повернений товар покладено на відповідача, який не надав суду доказів повернення сплаченої суми. Відтак, суд дійшов висновку про  законність та обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі  362 491,20 грн. Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних в розмірі 6447,59 грн та 7286,07 грн інфляційних втрат суд дійшов до висновку про стягнення в повному обсязі 3% річних та часткове задоволення інфляційних втрат, оскільки при нарахуванні останніх позивачем допущено помилку.
Розглянувши  вимоги  позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом було досліджено та оцінено докази на їх підтвердження, за результатами чого суд визнав заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу доведеним та документально обґрунтованим.  Однак, у зв`язку з тим, що рішенням суду позовні вимоги було задоволено частково, місцевий господарський суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, скаржник зазначає, що місцевим господарським судом при вирішенні даної справи безпідставно не застосовано п.1.1, 7.1, 8.1, 9.3 Дистриб`юторської угоди №01/08/25 від 01.07.2016 , а також звертає увагу, що після повернення товару позивачу по видатковій накладній № 54 від 16.01.2020 позивач не здійснював замовлення товару у відповідача, тому, вважає, що передоплата за товар  правомірно зараховано за поставку товару  у майбутньому.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021 справу №914/17/21  розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. – головуючий суддя, судді: Мирутенко О.Л. та Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” на рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2021 у справі №914/17/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 03.08.2021.
Ухвалою суду від 03.08.2021 розгляд апеляційної скарги відкладено на 07.09.2021.
Відповідач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.
Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх.№ ЗАГС 01-04/5242/21 від 26.07.2021), оскаржуване рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а відтак, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши апеляційну скаргу, заслухавши учасників справи, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
01.08.2016 між ТзОВ “ЛОГО - ТРАНС” (компанія) та ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” (дистриб`ютор)  укладено Дистриб`юторську угоду № 01/08/25, згідно з п.1.1 якої компанія поставляє товари, а дистриб`ютор зобов`язується приймати та оплачувати вартість отриманого товару.
Відповідно до п. 7.1 дистриб`юторської угоди оплата за товари повинна здійснюватися дистриб`ютором шляхом банківського переказу суми, зазначеної в рахунку–фактурі та товарній накладній, на банківський рахунок компанії на умовах попередньої оплати.
Приписами п.13.1 дистриб`юторської угоди передбачено, що ця угода набирає чинності з 01.08.2016 і укладена на строк до 01.08.2017 включно. У випадку, якщо жодна із сторін до закінчення строку угоди письмово не заявить іншій стороні про її припинення, або необхідність внесення змін до її умов, ця угода продовжується на 1 (один) календарний рік без подальшої автоматичної пролонгації.
В якості передоплати за дистриб`юторською угодою № 01/08/25 від 01.08.2016 позивачем було оплачено на користь відповідача 995   000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:
-          № 9999668570 від 20.12.2019 на суму 200 000,00 грн, 
-          № 1429 від 14.01.2020 на суму 360000,00 грн, 
-          № 9999668884 від 14.01.2020 на суму 140000,00 грн, 
-          № 1432 від 15.01.2020 на суму 295 000,00 грн. 
Відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 909 281,98 грн, що підтверджується видатковими накладними: 
-          № 529 від 11.01.2020 на суму 280353,60 грн, 
-          № 655 від 14.01.2020 на суму 252861,60 грн, 
-          № 689 від 15.01.2020 на суму 78235,20 грн, 
-          № 986 від 16.01.2020 на суму 297831,58 грн.
Видатковою накладною (повернення) №54 від 16.01.2020 позивач повернув відповідачу товар на загальну суму 362 491,20 грн (а.с. 38).
03.04.2020 ТзОВ “ЛОГО - ТРАНС” звернулося до відповідача з листом № 15 (а.с. 121), у якому просило повернути кошти як надмірно перераховані в сумі 1 965 265,06 грн у строк до 10.04.2020.
23.04.2020 позивач направив відповідачу претензію № 20 (а.с. 40) з вимогою повернути протягом 3-х банківських днів кошти в сумі 1 965 265,06 грн та 3   221,75 грн відсотки за користування чужими коштами.
Як вбачається з банківських виписок, на підставі листа №15 відповідачем було повернуто позивачу кошти у розмірі 1 600 000,00 грн, а саме 12.06.2020 -700 000,00 грн, 25.06.2020 – 450 000,00 грн, 02.07.2020 – 450 000,00 грн (а.с.42-49). 
30.09.2020 сторони підписали та скріпили печатками підприємств акт звірки взаємних розрахунків за період 9 місяців 2020 року (а.с. 50). Відповідно до вказаного акту у ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” наявна заборгованість у розмірі 365 265,06 грн.
Вказані обстали стали підставою для звернення ТзОВ "Лого-Транс" до суду з позовом про стягнення з ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” 362 491,20 грн основного боргу, 6447,59 грн 3% річних та 7286,07 грн інфляційних втрат.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як було зазначено вище, 01.08.2016 між ТзОВ “ЛОГО - ТРАНС” та ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” було укладено дистриб`юторську угоду № 01/08/25. 
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Приписами п.13.1 дистриб`юторської угоди передбачено, що ця угода набирає чинності з 01.08.2016 і укладена на строк до 01.08.2017 включно. У випадку, якщо жодна із сторін до закінчення строку угоди письмово не заявить іншій стороні про її припинення, або необхідність внесення змін до її умов, ця угода продовжується на 1 (один) календарний рік без подальшої автоматичної пролонгації.
У розрізі спірних правовідносин, суд звертає увагу, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, в усіх видаткових накладних, в усіх платіжних дорученнях, в усіх банківських виписках, листування, яке велося між сторонами, є покликання на дистриб`юторську угоду № 01/08/25 від 01.08.2016, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що  і позивач, і відповідач вийшли за межі п.13.1 дистриб`юторської угоди і автоматично пролонгували вказану угоду. 
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що після закінчення строку дії дистриб`юторської угоди № 01/08/25 - до 01.08.2018 включно, між сторонами існували господарські відносини на підставі усних домовленостей.
Зі змісту дистриб`юторської угоди вбачається, що за своєю правовою природою, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу повернення позивачем товару та сплати коштів за повернутий товар за видатковими накладними (повернення), є правовідносинами з поставки товару.
Відповідно до ч.ч. 1. 2   ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як зазначалося вище, відповідачем на підставі видаткових накладних було  поставлено позивачу товар на загальну суму 909281,98 грн.
Згідно з видатковою накладною (повернення) № 54 від 16.01.2020 позивачем повернуто відповідачу товар на суму 362 491,20 грн. Вказана обставина не заперечується сторонами.
Згідно з ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався  до відповідача з вимогами про повернення коштів, зокрема, в матеріалах справи наявні докази надсилання відповідачу листа від 03.04.2020 та вручення його останньому.
Окрім того, з банківських виписок від 12.06.2020 на суму 700000,00 грн, 25.06.2020 на суму 450000,00 грн, від 02.07.2020 на суму 450000,00 грн вбачається, що ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” повернуло позивачу кошти на підставі вимоги від 03.04.2020 №15, про що свідчить запис про призначення платежу: “повернення надмірно перерахованих коштів згідно договору №01/08/25 від 01.08.2016, лист №15 від 03.04.2020, в т.ч. ПДВ 20%”. 
Щодо покликання відповідача на те, що позивач вправі замовити та отримати в майбутньому товар на суму, оплачену в якості передоплати, то, беручи до уваги положення ст.693 ЦК України, позивач обрав спосіб захисту , саме повернення суми попередньої оплати, письмово викладену у листі від 03.04.2020 № 15 та у претензії від 23.04.2020.
Окрім того, в матеріалах справи наявний акт звірки розрахунків підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств за період 02.01. 2020 - 02.07.2020, згідно якого вбачається заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 365265,06 грн.
Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. 
Як підтверджується матеріалами справи, відповідач вимог претензії не виконав та суму боргу не повернув.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
З огляду на вищенаведене, враховуючи, що доказування виконання зобов`язання в частині повернення коштів за повернений товар в даному випадку покладено на відповідача, який не надав суду доказів повернення сплаченої суми, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 362 491,20 грн.
За прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з 11.04.2020 по 13.11.2020 в розмірі 6447,59 грн та 7286,07 грн інфляційних втрат за період з квітня 2020 по жовтень 2020. 
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснивши перерахунок, заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає, що до стягнення підлягає  6447,59 грн 3% річних та  7278,24 грн інфляційних втрат. Відтак, в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 7,83 грн правомірно відмовлено.
З огляду на всі фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” на користь ТзОВ “Лого-Транс” 362 491,20 грн основного боргу, 6447,59 грн - 3% річних, 7278,24 грн інфляційних втрат.
В апеляційній скарзі скаржник вказує про те, що він не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягненням витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
16.01.2020 між ТзОВ "Лого-Транс" (замовник) та Адвокатським бюро "Богдана Зонова" (виконавець) було укладено договір №4 про надання правової допомоги, за умовами якого виконавець за дорученнями замовника бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами (п.п.1.1. договору).
На виконання вимог даного договору адвокатським бюро було надано позивачу звіт (детальний опис виконаних робіт) від 13.11.2020 та рахунок-фактуру №СФ-0000014 від 30.11.2020 на суму 5600,00 грн .
16.11.2020 актом виконаних робіт ТОВ "Лого-Транс" та Адвокатське бюро "Богдана Зонова" погодили, що вартість послуг включаючи консультації, підготовчі дії, підготовку та подання позовної заяви до суду становить 5600 грн.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Водночас, згідно з ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Згідно з ст. 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на вищенаведене, враховуючи, що рішенням суду від 25.05.2021 позовні вимоги було задоволено частково, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5599,88 грн.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Апеляційну скаргу ТзОВ ТВК “Перша приватна броварня “Для людей – як для себе!” залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2021 у справі №   914/17/21 залишити без змін.
3.          Судовий збір за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.
5.          Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

          Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя                                                            Н.М. Кравчук 
судді                                                                                           О.Л. Мирутенко 
                                                                                                    О.С. Скрипчук