ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Кульчицький С.О.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2021 року                                                                                          Справа № 580/21/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Губської Л.В., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі 

за позовом           ОСОБА_1 

до                     Військової частини НОМЕР_1 

про                     визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – Відповідач-) про:
- визнання протиправними дій Відповідача щодо не перерахування та не виплати Позивачу середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні;
- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу середній заробіток за період з 07.02.2014 по 16.12.2020 (день виконання рішень судів, виплату позивачу коштів).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не перерахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 лютого 2014 року по 16 грудня 2020 року.
У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.02.2014 (на наступний день за   днем виключення зі списків особового складу).
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на відсутності правових підстав для стягнення заявленої Позивачем у цій справі компенсації, зазначаючи, що виплата Позивачу грошової допомоги при звільненні не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а тому передбачена ст.ст. 116, 117 КЗпП України відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні на спірні правовідносини не поширюється.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження з 03.08.2021.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого офіцера відділення з виховної роботи військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 25.01.2014 року № 30 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас пунктом   “а” ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 , позивача з 07.02.2014 виключено зі списків особового складу відділу та усіх видів забезпечення, що підтверджується витягом із наказу вказаного наказу та вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню за 26   календарних років.
Повного розрахунку при звільненні з Позивачем не проведено.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 в адміністративній справі № 580/1724/20 позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.0.2010 №889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги задоволено повністю. 
16.12.2020 на виконання вказаного рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 Позивачу виплачена грошова допомога при звільненні у сумі 26 827, 95 грн.
Отже, остаточний розрахунок з позивачем проведений 16.12.2020.
Позивач, вважаючи протиправними дій Відповідача щодо не перерахування та не виплати Позивачу середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі – КЗпП України), Законом України «Про Службу безпеки України» від 03.07.2020 № 2229-XII (далі – Закон №  2229-XII).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 21 Закону № 2229-XII визначає правове регулювання трудових відносин працівників Служби безпеки України, відповідно до якої трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, регулюються законодавством України про працю.
Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок роботодавця здійснити з працівником повний розрахунок при його звільненні та відповідальність за невиконання такого обов`язку. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те,  що Позивач був звільнений з військової служби 07.02.2014, а остаточний розрахунок з ним проведено лише 16.12.2020 (виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні).
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач набув право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.02.2014 (на наступний день за днем виключення зі списків особового складу) по 16.12.2020.  
Доводи Апелянта щодо відсутності правових підстав для стягнення заявленої Позивачем у цій справі компенсації, з тих підстав, що виплата Позивачу грошової допомоги при звільненні не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а тому передбачена ст.ст. 116, 117 КЗпП України відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, на переконання Апелянта, на спірні правовідносини не поширюється, судова до уваги не приймає, виходячи з наступного. 
Так, грошова допомоги при звільненні є виплатою, що мала бути здійснена Позивачу при проведенні з ним остаточного розрахунку, тобто 07.02.2014, незалежно від того, входить вона до складу грошового забезпечення військовослужбовця чи ні. Невиконання такого обов`язку Відповідачем є достатньою правовою підставою для застосування приписів вищенаведених загальних норм трудового законодавства.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом  у постанові від 11.03.2021 у справі № 520/12809/19.
При цьому, у контексті аналізу наведених доводів Апелянта судова колегія зазначає, що право Позивача на отримання грошової допомоги при звільненні встановлено судовим рішенням у справі № 580/1724/20, яке набрало законної сили.
Доводи Апелянта про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми загального трудового законодавства, апеляційний суд відхиляє з огляду на вищевикладене.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, Апелянтом не наведено.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Таким чином, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року – без змін.
Розподіл судових витрат.
          Судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 03 серпня 2021 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      Л.В. Губська

                                                                                                       О.В. Карпушова