Ухвала
Іменем України
20 липня 2021 року
м. Київ
справа № 947/38015/20
провадження № 61-11088ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іноземцев Олексій Володимирович, на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», ОСОБА_1 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої Ірини Володимирівни, про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого володіння,
ВСТАНОВИВ:
16 грудня 2020 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» (далі - ТОВ «Централ Фінанс»), ОСОБА_1 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої І. В., в якому просив:
- визнати недійсним правочин щодо реєстрації права власності 
за ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» на садовий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І. В.;
- скасувати відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 жовтня 2020 року, номер рішення 54881218;
- витребувати з володіння ОСОБА_3 садовий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55132710 від 13 листопада 2020 року;
- припинити речові права ОСОБА_3 на садовий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним договір іпотеки, укладений 11 грудня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І. В., зареєстрований в реєстрі за № 1766;
- скасувати відомості про іпотеку, внесені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55660169 
від 11 грудня 2020 року.
28 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.
Заява мотивована тим, що у позивача вибули з володіння спірні садовий будинок та земельна ділянка на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 жовтня 2020 року № 54881218. Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у зв`язку з тим, що вважає, що нерухоме майно, садовий будинок та земельна ділянка вибули із його володіння без волі позивача.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просив суд:
- накласти арешт на садовий будинок загальною площею 173,0 кв. м 
та земельну ділянку площею 0,0166 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;
- заборонити ОСОБА_3 та іншим особам від його імені вселятися 
у садовий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 
0,0166 га за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 173,0 кв. м.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Забезпечено позов шляхом:
- накладення арешту на садовий будинок загальною площею 173,0 кв. м та земельну ділянку площею 0,0166 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;
- заборони ОСОБА_3 та іншим особам від його імені вселятися у садовий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 0,0166 га за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 173,0 кв. м.
Постановою Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2020 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що заявлений ОСОБА_2 захід забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами, оскільки фактично забезпечує можливість реального виконання рішення суду у майбутньому, тому є необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок та земельну ділянку, а також заборони ОСОБА_3 та іншим особам від його імені вселятися у садовий будинок.
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Іноземцев О. В., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Також до касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки про повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року представник заявника дізнався 04 червня 2021 року, що підтверджується копією клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
Відповідно до частин другої, третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Частиною десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
З огляду на те, що між сторонами справи виник спір з приводу садового будинку та земельної ділянки площею, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , предметом спору є визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно та заборони ОСОБА_3 та іншим особам від його імені вселятися у садовий будинок.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає 
з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності 
і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 
від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19 (провадження 
№ 61-6385св21).
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 
2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Враховуючи викладене, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.
Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 07 липня 
2021 року в справі № 639/8124/20-ц (провадження № 61-10478ск21) 
та від 01 липня 2021 рокув справі № 754/3144/21 (провадження 
№ 61-10012ск21).
Встановивши, що обрані способи забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок та земельну ділянку, а також заборони ОСОБА_3 та іншим особам від його імені вселятися у садовий будинок є підставними і співмірними із заявленими позовними вимогами та можуть забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивачів, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що позивачем належним чином обґрунтовано існування об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання у майбутньому можливого рішення суду у цій справі. Крім того, ОСОБА_1 у касаційній скарзі не зазначено взагалі, в чому саме полягає неспівмірність заходів забезпечення позову та, як наслідок, порушення її прав.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Частинами п`ятою, шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іноземцев Олексій Володимирович, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іноземцев Олексій Володимирович, строк на касаційне оскарження ухвали Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року.
У відкритті касаційного провадження за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», ОСОБА_1 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої Ірини Володимирівни про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого володіння, 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іноземцев Олексій Володимирович, на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук