Ухвала
 
26 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 134/1789/19
 
провадження № 61-9975ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Глушкової Ольги Ігорівни на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Городківської сільської ради Крижопільського району, ОСОБА_3 , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на житловий будинок та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Городківської сільської ради Крижопільського району про встановлення факту спільного проживання, визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Городківської сільської ради Крижопільського району, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на житловий будинок.
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Городківської сільської ради Крижопільського району про встановлення факту спільного проживання, визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
 
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року об`єднано в одне провадження справу № 134/1789/19 за позовом ОСОБА_2 та справу № 134/125/20 за позовом ОСОБА_1 .
 
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано недійсним свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок від 13 жовтня 1993 року № 1466, видане на ім`я ОСОБА_4 на цілий житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване в Тульчинському бюро технічної інвентаризації 13 жовтня 1993 року за реєстровим № 1452.
 
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 видане на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 виконавчим комітетом Городківської сільської ради 11 червня 2002 року, зареєстроване Тульчинським МБТІ 12 червня 2002 року в реєстрову книгу № 10 за № 1452.
 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 квітня 2005 року, яким за ОСОБА_6 було визнано право на автомобіль ЛуАЗ - 969 М д/н НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_5 (спадкова справа № 162, реєстрованого 539).
 
В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання з ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини, а саме з серпня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ) відмовлено.
 
В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 відмовлено.
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/8 частин житлового будинку № 15 (А- житловий будинок загальною площею 62,4 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м, а - веранда, а 1 - прибудова, а2 - вхідний майданчик, а3 - прибудова, Б - літня кухня, б - веранда, В - господарська будівля, Г - сарай,  г ? прибудова, Д - погріб, У - вбиральня, К - криниця, 1-2 - ворота) по АДРЕСА_4 .
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення судових витрат відмовлено.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 квітня 2005 року, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Городківської сільської ради 11 червня 2002 року, зареєстроване Тульчинським МБТІ 12 червня 2002 року за № 1452, про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку у житловому будинку АДРЕСА_2 , та позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13 жовтня 1993 року № 1466, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Городківської сільської ради 11 червня 2002 року, зареєстроване Тульчинським МБТІ 12 червня 2002 року, скасовано.
 
Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 видане на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , видане виконавчим комітетом Городківської сільської ради 11 червня 2002 року, зареєстроване Тульчинським МБТІ 12 червня 2002 року в реєстрову книгу № 10 за № 1452.
 
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
 
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13 жовтня 1993 року № 1466 відмовлено.
 
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишено без змін.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Глушкової О. І. на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року касаційну скарну було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків щодо підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
У липні 2021 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 01 липня 2021 року, з яких вбачається, що недоліки усунуто заявником.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Глушкова О. І., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині та направити у вказаній частині справу на новий розгляд, скасувати постанову апеляційного суду в частині та залишити в силі рішення суду першої інстанції у скасованій частині.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 145/1684/16-ц, провадження № 61-30757св18, від 10 лютого 2021 року у справі № 340/87/18, провадження № 61?15230св19, від 24 вересня 2020 року у справі № 352/283/18, провадження № 61?1435св19, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17, провадження № 61-43496св18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Також заявник вказує на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 390, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Крижопільського районного суду Вінницької області цивільну справу № 134/1789/19 за позовом ОСОБА_2 до Городківської сільської ради Крижопільського району, ОСОБА_3 , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на житловий будинок та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Городківської сільської ради Крижопільського району про встановлення факту спільного проживання, визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 26 серпня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                               Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян