П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 400/2766/21	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
27.04.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
              П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                           Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просила:
визнати протиправним рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.11.2020 року №1278 в частині відмови тимчасово виконуючому обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командиру військової частини НОМЕР_1 , начальнику КЕВ м. Миколаїв у задоволенні клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордеру військовослужбовцю Миколаївського гарнізону підполковнику медичної служби ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю витягів із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачено п. 7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 року №380;
скасувати рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.11.2020 року №1278 в частині відмови тимчасово виконуючому обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командиру військової частини НОМЕР_1 , начальнику КЕВ м. Миколаїв у задоволенні клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордеру військовослужбовцю Миколаївського гарнізону підполковнику медичної служби ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю витягів із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачено п. 7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 року №380;
зобов`язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняти рішення про задоволення клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командиру військової частини НОМЕР_1 , начальнику КЕВ м. Миколаїв щодо виключення жилого приміщення з числа службових та видачу ордеру військовослужбовцю Миколаївського гарнізону підполковнику медичної служби ОСОБА_1 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на склад сім`ї - одна особа.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 24.08.1998 року проходить військову службу у Збройних Силах України, у тому числі з 22.12.2003 року – у військовій частині НОМЕР_1 військовому госпіталі. З серпня 2001 року позивач перебуває в черзі на отримання житла від Міністерства оборони України, в лютому 2005 року позивачу виділено однокімнатну службову квартиру та в березні 2006 року видано ордер на службове житлове приміщення. Посилаючись на те, що позивач має понад 20 років вислуги у Збройних Силах України, ним набуто право на пільги, передбачені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у тому числі на отримання постійного житла шляхом зняття статусу службового житла та видачі постійного ордеру. Натомість, рішенням виконавчого комітету міської ради за відсутності відповідних правових підстав у задоволенні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службових та видачі постійного ордеру відмовлено. Вказані обставини свідчать про порушення соціальних гарантій (пільг), на які позивач набув право у зв`язку із проходженням військової служби, у зв`язку із чим він вимушений звернутись із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку.
Разом з цим, на підтвердження належності даного спору до публічно-правових спорів позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року по справі №712/5476/19, в якій, на думку позивача, визначено, що спори стосовно надання військовослужбовцям житла повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.
Проаналізувавши положення ст.ст. 2, 4, 19 КАС України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України і вирішуючи питання щодо відкриття провадження за цим позовом, суд першої інстанції виходив з того, що звернення із цим позовом направлене на поновлення ймовірно порушеного відповідачем права позивача на отримання житла. Суд першої інстанції визначив, що даний спір виник у сфері житлових відносин, а отже не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Разом з цим, судом першої інстанції зазначено, що спірні правовідносини у цій справі не є тотожними із правовідносинами, що виникли у справі №712/5476/19, а тому до них не підлягають застосування вказані висновки Верховного суду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить судове рішення скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 19 КАС України і помилково не враховано, що спори про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях, належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку із якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг). Вказане у повній мірі відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року по справі №712/5476/19, який підлягає застосуванні у цій справі.
Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак в судове засідання вони не з`явились, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначеннями, наведеними у п.п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до абз.абз. 1, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Вказані положення Закону кореспондуються із приписами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, згідно п.п. 2, 3 якого військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.
Таким чином, виходячи з особливостей службової діяльності, держава забезпечує військовослужбовців службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства, та за наявності відповідної вислуги на військовій службі – житлом для постійного проживання.
Як свідчать обставини справи, спірні правовідносини направлені на одержання позивачем житла для постійного проживання з числа службових, раніше наданого йому у зв`язку із проходженням військової служби.
Позовні вимоги направлені на одержання у власність конкретного житла, чим виключається вільний розсуд відповідача у реалізації функцій із забезпечення соціальних гарантій військовослужбовця.
Отже, проходження позивачем військової служби та наявність спору, пов`язаного із особливостями його службової діяльності, не є достатньою правовою підставою для віднесення цього спору до юрисдикції адміністративного суду.
Визначальним у цій справі є характер спірних правовідносин, який, як вірно встановлено судом першої інстанції, пов`язаний із поновленням порушеного, на думку позивача, відповідачем права на отримання відповідного житла у власність.
Посилання позивача на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року по справі №712/5476/19, як на підставу для віднесення даної справи до юрисдикції адміністративних судів, не змінюють правової природи спірних правовідносин у цій справі, оскільки за визначенням Верховного Суду у вказаній справі за правилами адміністративного судочинства слід розглядати спори про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З огляду на те, що судом першої інстанції надано вірну правову оцінку спірним правовідносинам, правильно встановлено характер правовідносин та неналежність даного спору до публічно-правового, колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

       Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
       Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                           Т.М. Танасогло