ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 вересня 2021 року           справа №200/5272/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Міронової Г.М., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 р. у справі № 200/5272/21 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вичинити певні дії,- 
                                                          ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (далі – відповідач, ГУДСУНС в Луганській області), в якому просив: визнати неправомірними дії Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області в частині не зарахування ОСОБА_1  в наказі №132 від 22 квітня 2019 року про звільнення до календарної вислуги років (18 років 10 місяців 22 днів) на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції з 22 липня 2015 року по 28 квітня 2018 року - один місяць за три місяці; зобов`язати Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років (18 років 10 місяців 22 днів) на пільгових умовах час участі в антитерористичній операції з 22 липня 2015 року по 28 квітня 2018 року - один місяць за три місяці; зобов`язати Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області  оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону N 2262-ХІІ;
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року позовна заява була залишена без руху, надано позивачу строк не більше п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Суд обґрунтував висновки тим, що спірний наказ винесено відповідачем більш ніж за 2 роки до звернення позивача до суду, позивачем не було вказано коли та в який спосіб він дізнався про порушення його права та незарахування в наказі №132 від 22 квітня 2019 року про звільнення до календарної вислуги років на пільгових умовах часу участь в антитерористичній операції.
13 травня 2021 року до суду надійшла заява про поновлення строків звернення до адміністративного суду від 11 квітня 2021 року, яка обґрунтована тим, що 18.03.2021 року позивачу знайомі надіслали постанову Верховного Суду по справі 805/3923/18-а в якій зазначалось, що пенсія за вислугу років має призначатися особам, в яких не вистачає календарної вислуги, водночас пільгової вислуги достатньо.  Позивач зазначає, що саме в цей час він дізнався про неправомірні дії Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області в частині незарахування в наказі №132 від 22 квітня 2019 року про звільнення до календарної вислуги років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, надано позивачу строк не більше п`яти днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення цього строку з інших обставин ніж викладені в заяві від 11.04.2021, яка надійшла до суду 13.05.2021 та докази поважності причин його пропуску.
27 травня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про поновлення строків звернення до адміністративного суду, яка обґрунтована тим, що  22 квітня 2019 року позивач був звільнений та при звільнені ознайомлений зі всіма документами, які знаходились в особовій справі у відділі кадрів, працівники якого повідомили позивача, що до нього не застосовується зарахування стажу місяць за три. 18.03.2021 року його знайомі надіслали йому постанову Верховного Суду по справі 805/3923/18-а і саме в цей момент він дізнався про неправомірні дії Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області в частині не зарахування в наказі №132 від 22 квітня 2019 року про звільнення до календарної вислуги років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року повернуто позивачеві позовну заяву, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, поновити позивачу строку звернення до суду та направити справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що знайомі позивача надіслали йому постанову Верховного Суду по справі 805/3923/18-а в якому зазначалось, що пенсія за вислугу років має призначатися особам, в яких не вистачає календарної вислуги років, водночас пільгової вислуги достатньо. Саме в цей час ознайомившись з цією постановою позивач дізнався про неправомірні дії Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області в частині не зарахування в наказі №132 22 квітня 2019 року про звільнення до календарної вислуги років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції. Саме тому, що позивач навіть не підозрював, що його ввели в оману він не звернувся у встановлений Законом строк до суду. З метою досудового врегулювання спору 24.03.2021 позивач звернувся з письмовою заявою про здійснення перерахунку пенсії до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області. Листом 5702-1631/57135 від 09.04.2021 позивачу було відмовлено в перерахунку та зарахуванні до календарної вислуги років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу прапорщиком служби цивільного захисту, командир відділення-водій 54 державної пожено-рятувальної частини 2 державної пожежно-рятувального загону з охорони Головного управління.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 01-2171/231 від 06.05.2019, позивач дійсно безпосередньо брав участь в АТО (Додаток 4).
З 2019 року позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ.
Відповідно до витягу із наказу № 132 від 22.04.2019 загальний страховий стаж Позивача становить: 29 років 03 місяці 07 днів. Вислуга років на службі станом на 23.04.2019 рік: календарна - 18 років 10 місяців 22 днів; пільгова - 04 роки 09 місяців 00 днів (а.с.40).
22 квітня 2019 року позивач ознайомився з наказом №132 про звільнення, що підтверджується поясненнями позивача.
24.03.2021 позивач звернувся до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області з заявою про здійснення перерахунку стажу та зарахування до загального страхового стажу пільговий.
Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області листом від 09.04.2021 № 5702-1631/57135 позивачу було відмовлено в перерахунку стажу повідомивши, що Позивачу призначено пенсію відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ у зв`язку з тим, що на момент звільнення зі служби цивільного захисту календарна вислуга років складала 18 років 10 місяців 22 дні, що не відповідало критеріям, передбаченим пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ, а період, що зараховується до страхового стажу, підтверджується довідкою ОК-5, тому на підставі вищевикладеного здійснити перерахунок стажу, об`єднавши загальний страховий стаж та пільговий в одне ціле, не вбачається можливим (а.с.41-42). 
Провертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що з 22 квітня 2019 року у позивача була об`єктивна можливість звернутись до суду або за правовою допомогою для надання оцінки відповідності діючому законодавству дій відповідача, однак позивач цього не зробив, докази таких дій позивачем не надано.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. 
Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. 
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).
У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Слід зазначити, що інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини в по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).
Зазначене дає підстави дійти до висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Відповідно до ч.2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).
Отже, вказаними нормами встановлений  місячний строк звернення до суду з позовом у справах щодо звільнення з публічної служби.
У пункті 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 6 березня 2008 року №2 зазначено, що при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Так, згідно частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Так, стаття 47 Кодексу законів про працю України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу  він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що у разі звільнення з публічної служби особа має право оскаржити таке звільнення у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
При цьому, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).
Колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. 
Інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин. 
Як було встановлено судом першої інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач 22.04.2019 був ознайомлений з наказом №132 від 22.04.2019 про його звільнення та розрахунок вислуги років та страхового стажу.
Отже, 22.04.2019 позивач був ознайомлений з фактом свого звільнення, розрахунком вислуги років та страхового стажу, та отримав відповідний наказ, тобто з цієї дати позивач мав місячний строк для звернення до суду з позовом. 
З позовом про захист порушеного права позивач вперше звернувся лише 20 квітня 2021 року, тобто, з пропуском місячного строку. 
Суд не приймає посилання апелянта на те, що позивач при звільненні не був обізнаний про протиправність дій відповідача та про порушення свого права дізнався тільки з постанови Верховного Суду у справі 805/3923/18-а, оскільки та обставина, що позивач не є спеціалістом у галузі права не є тією обставиною, що підтверджує об`єктивну неможливість подати позовну заяву у визначений КАС України строк. Юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 540/2097/18.
Некомпетентність позивача в правових питаннях не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку в межах встановленого законодавством строку звернення до суду. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 серпня 2018 року у справі №826/4213/18.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України,  учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. За висновком Суду, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Отже, пропущений строк звернення до суду з позовом може бути поновлений за наявністю поважних причин, проте позивач не зазначив об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк.
Таким чином, зазначені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач знав про його звільнення, розрахунок вислуги років та страхового стажу здійснений відповідачем, та у нього не було перешкод для звернення до суду у встановлений законом місячний строк. Тобто, позивач пропустив строк звернення до суду з причин, які не є поважними.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                          ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 р. у справі № 200/5272/21 - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 р. у справі № 200/5272/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано 08 вересня 2021 року

Суддя-доповідач                                                                                   Е.Г. Казначеєв  

Судді                                                                                                 І.В. Сіваченко

                                                                                                           Г.М. Міронова