КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/13289/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8685/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року у складі судді Мицик Ю.С.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-           
 
                                                         В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2020 року ОСОБА_2   звернулася у суд із позовом до   ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди  (далі - ДТП).
 
Позов обґрунтовано тим, що 29 серпня 2019 сталась ДТП за участю двох автомобілів «VOLKSWAGEN» д.н.з.   НОМЕР_1 , під керуванням   ОСОБА_2   та «KIA», д.н.з.   НОМЕР_2 , під керуванням   ОСОБА_1 .
 
 Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 Калантай ( ОСОБА_1 )  визнано винною в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
 
Відповідальність винуватиці ДТП була застрахована згідно полісу страхування АО/3001314, укладеного із ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Франшиза за даним полісом, складає 2 000 грн. 
 
Звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 213/09/19 складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 на замовлення страховика, встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля, з врахуванням фізичного зносу, яка складає 8 621 грн 10 коп.
 
Страховою компанією ПрАТ «Арсенал Страхування» було сплачено позивачу, шляхом перерахування коштів на рахунок СТО - 6 621 грн 10 коп. за вирахуванням франшизи, що становить суму 2 000 грн.

Для здійснення ремонту пошкодженого автомобіля позивач звернулася до ФОП ОСОБА_4 .
 
Відповідно до рахунків-фактури та акту виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_1 становить 16 191 грн.
 
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 9 569 грн 90 коп., а тому позивачка була змушена звернутись до суду з вищевказаним позовом.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Зазначено, що  рішення  районного суду не містить за своїм змістом оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, тобто судом не вмотивовано прийняті докази розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу.
 
Вказано, що рахунок-фактура №4350 від 12.09.2019 року не може підтверджувати реальний розмір завданих ОСОБА_2 збитків, а отже не є належним та допустимим доказом розміру завданої матеріальної шкоди, оскільки ФОП ОСОБА_4 не є ані судовим експертом-товарознавцем, ані оцінювачем, а отже не наділений правом здійснювати оцінку збитків, завданих пошкодженням автомобіля.
 
Також, зазначено, що судом не взято до уваги звіт №213/09/19 про оцінку транспортного засобу виконаний ОСОБА_3 , який є належним доказом розміру завданих збитків пошкодженням автомобіля позивача.
 
Крім того, в рахунку-фактурі №4350 від 12.09.2019 року, складеному ФОП ОСОБА_4 зазначаються вартість нових запчастин без урахування фізичного зносу, що надає власнику транспортного засобу «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_1 за рахунок встановлення нових деталей в замін зношених додаткову вигоду.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Каченюк О.І. в інтересах ОСОБА_2 просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
В обґрунтування заперечень зазначено, що вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту - це різні суми, які не слід ототожнювати, тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування. Тобто фактичним розміром шкоди безпосередньо є сума відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу запчастин, яка встановлена висновком експертного автотоварознавчого дослідження.
 
З урахуванням наведеного, скаржник вважає, що обґрунтованим буде стягнення різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням (у повному обсязі), оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Вивчивши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
 Як убачається з матеріалів справи, що29.08.2019 року о 12 год. 28 хв., водій ОСОБА_5 ( ОСОБА_1 ), керуючи автомобілем «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Києві по вул. Антоновича 105, під час руху заднім ходом не впевнилась, що це буде безпечно та здійснила наїзд на припаркований автомобіль «VOLKSWAGEN» д.н.з.   НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Тобто вчинила дії, якими порушила вимоги п.п. 2.3б), 10.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
 
Винність відповідача у вчиненні вказаної ДТП встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2019 року (а.с. 52).
 
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 30-31).
 
Згідно звіту № 213/09/19 про оцінку автомобіля «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_1 від 29.08.2019, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 8 621 грн 10 коп. (а.с. 43-47).
 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Арсенал Страхування» (а.с. 9-10)
Відповідно до листа № 301019-01322/к/цв від 30.10.2019, страховик сплатив ОСОБА_2 , суму страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок СТО коштів в розмірі 6 621 грн 10 коп., за вирахуванням суми франшизи в розмірі 2 000 грн (а.с. 25).
 
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
 
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
 
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Згідно із ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався ст. 1994 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
 
Згідно зі статтею 1194ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
 
Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
 
Статтями 28, 29Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
 
Верховний Суд у постановах від 04 грудня 2019 року по справі № 359/2309/17, від 15 жовтня 2020 року по справі № 755/7666/19 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
 
Як було встановлено судом першої інстанції, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», згідно із полісом № АО/3001314 від 29.08.2019 року. 
 
Матеріали справи свідчать про те, що страховик сплатив ОСОБА_2 , суму страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок СТО коштів в розмірі 6 621 грн 10 коп., за вирахуванням суми франшизи в розмірі 2 000 грн (а.с. 25).
 
Як убачається з рахунків-фактури № 4350 від 12.09.2019 року, акту виконаних робіт № 5107 від 10.01.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_1 становить 16 191 грн.
 
Установивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а тому районним судом обґрунтовано зроблено висновок, що з ОСОБА_1 , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 9 569 грн 90 коп.
 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку  про  наявність правових підстав до стягнення з ОСОБА_1 у відшкодування заподіяних позивачу збитків (майнової шкоди),  в розмірі 9 569  грн 90коп.
 
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, що не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
 
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
 
Підстави для скасування рішення суду відсутні, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду відповідачем не надані.
 
За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                 

Судді: