ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/7511/20 пров. № А/857/14309/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                 Сеника Р.П.,  
суддів                                                                       Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 380/7511/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними і скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя в 1-й інстанції –Москаль Р.М.,
час ухвалення рішення – 04.06.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 18.06.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) 16.09.2020 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, дванадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури з такими вимогами: 
- визнати протиправним та скасувати рішення №6 дванадцятої кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації від 10.07.2020, яким визначено неуспішне проходження атестації прокурором відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Львівської області №1434к від 20.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області та органів прокуратури;
- поновити ОСОБА_1 з 31.08.2020 на посаді прокурора відділу міжнародного співробітництва Львівської обласної прокуратури та в органах прокуратури або на рівнозначній посаді прокурора в даній обласній прокуратурі;
- стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.08.2020 включно по день ухвалення судового рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур дванадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №6 від 10.07.2020 “Про неуспішне проходження прокурором атестації”. Позивачка вважає це рішення незаконним та таким, що не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності. Вказує, що дванадцятою кадровою комісією оцінено її рівень володіння практичними уміннями та навичками на підставі виконаного нею письмового практичного завдання, а не комплексного аналізу матеріалів атестації про професійну компетентність, професійну етику та доброчесність. Наявність сумніви Комісії щодо суттєвого збігу тексту у відповідях ОСОБА_1 з відповідями на питання практичного завдання, підготовленими розробниками цих завдань є надуманими та нічим не вмотивованими. Вважає, що такі збіги лише свідчать про її професіоналізм і рівень знання законодавства. Вважає, що практичне письмове завдання виконала правильно, у повному обсязі, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, що в свою чергу вказує на її відповідність вимогам професійної компетенції в частині рівня знань та практичного застосування законодавства. На підставі оскарженого рішення неуспішне проходження атестації прокурор Львівської області прийняв наказ №1434к від 20.08.2020, на підставі якого ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру”. Позивачка вважає цей наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивачка зазначає, що відповідно до приписів статті 235 Кодексу законів про працю України незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на попередній посаді. Посилається на норми пункту 17 розділу ІІ Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” та зауважує, що повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється. З огляду на прийнятий Генеральним прокурором наказ №410 від 03.09.2020 “Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур” перейменовано без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи з “Прокуратури Львівської області” у “Львівську обласну прокуратуру”; вважає можливим своє поновлення на посаді прокурора в Львівській обласній прокуратурі. Позивачка також просить суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 380/7511/20 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення дванадцятої кадрової комісії №6 від 10.07.2020 “Про неуспішне проходження прокурором атестації”.
Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Львівської області “Про звільнення ОСОБА_1 ” від 20.08.2020 № 1434 к.
Поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області з 31 серпня 2020 року.
Стягнуто з Львівської обласної прокуратури (пр. Шевченка, буд. 17-19, м. Львів, 79005, код ЄДРПОУ 02910031) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 269584 (двісті шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 88 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржили сторони, подавши на нього апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі апелянт – ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повністю поновив порушені права позивача, поновивши її на посаді та у прокуратурі Львівської області, оскільки на момент винесення рішення таких не існувало.
Також розрахунку в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відповідають обставинам справи.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 380/7511/20 в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та прийняти в цій частині нове, яким поновити її на посаді прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області з 31.08.2020 року та стягнути 402888,36 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В апеляційній скарзі апелянт - Офіс Генерального прокурора зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на виконання Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” №113-IХ від 19.09.2019 наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 затверджений Порядок проходження прокурорами атестації. У відповідності до норм порядку ОСОБА_1 подала у встановлений строк та за визначеною формою заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та була допущена до проходження атестації. Вказує, що позивачка успішно пройшла два етапи атестації – іспит у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосування закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. У зв`язку з цим ОСОБА_1 була допущена до наступного етапу атестації – проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Під час проведення співбесіди комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність ОСОБА_1 вимогами професійної компетентності. Так, на підставі досліджених матеріалів атестації, у тому числі виконаного прокурором письмового завдання та отриманих пояснень прокурора у Комісії виникли обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 вимогами професійної компетентності. Після проходження співбесіди виникла необхідність в отриманні додаткової інформації для прийняття об`єктивного рішення членами комісії, тому ОСОБА_1 було викликано повторно і задано додаткові запитання по суті виконаного нею практичного завдання. Голосування проходило за успішне проходження атестації, голоси членів комісії розділились порівну, у відповідності до пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій ухвалене рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Відповідач вважає, що оскаржене рішення дванадцятої кадрової комісії прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом; рішення є обґрунтованим та містить детальний перелік всіх обставин, що вплинули на його прийняття. Вважає невірним твердження позивачки щодо невмотивованості прийняття прокурором Львівської області наказу №1434к від 20.08.2020. Посилається на норми пункту 6 розділу V Порядку №221 та зазначає, що визнання рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є достатньою підставою для видання наказу про звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру”. Підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді в обласній прокуратурі немає, оскільки вона неуспішно пройшла атестацію.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 380/7511/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі апелянт - Львівська обласна прокуратура зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що згідно з пунктом 6 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру”. Вказує, що прийняття прокурором Львівської області наказу №1434к від 20.08.2020 є рішення дванадцятої кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації рішення №6 від 10.07.2020. Посилається на підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №113-IХ та вказує, що таким встановлені додаткові умови для звільнення за підставою (пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру”) – у зв`язку із неуспішним проходженням атестації. Вказує, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру” в цьому випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором прокуратури Львівської області.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 380/7511/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга позивача підлягає до частково задоволення, а апеляційні скарги відповідачів не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 04.03.2020 здала іспити, за результатами яких показала хороші результати, достатні для допуску до співбесіди, а саме:
- іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора – результат 88 балів із 100 можливих, при мінімальній кількості 70 балів для проходження іспиту;
- іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки - 108 балів при мінімальній кількості 93 бали для проходження іспиту.
10.07.2020 ОСОБА_1 перед проведенням співбесіди отримала завдання виконати практичне завдання № 19, результати виконання цього завдання у письмовій формі на двох аркушах (написані від руки; том 1 а.с.139-140) передані Комісії для використання при проведенні співбесіди. 
Під час проведення співбесіди (“першої”) члени Комісії поставили ОСОБА_2 ряд питань, на які вона надала відповіді, будь-яких зауважень щодо змісту чи повноти наданих відповідей, а також досліджених членами комісії матеріалів (в т.ч. практичне завдання №19) атестації не було.
Надалі Комісія викликала ОСОБА_2 повторно, їй поставили низку запитань щодо обізнаності з відповідями, що формувалися розробниками практичного завдання (так званими “еталонними” відповідями) на виконане нею практичне завдання №19, а також обговорили з нею зміст відповідей на поставлені у завданні питання. 
Суд з`ясував у представників сторін такі істотні деталі, що визнаються відповідачем, а також підтверджуються дослідженими на стадії судового розгляду справи відеозаписами співбесіди:
- при виконанні практичного завдання ОСОБА_2 використовувала Кримінальний процесуальний кодекс України (у формі книжки), оскільки використання паперових текстів норм законодавчих актів дозволялося пунктом 6 розділу 4 Порядку №    221;
- підчас виконання практичного завдання не було зафіксовано використання ОСОБА_2 сторонніх джерел інформації, мобільного зв`язку, власних технічних приладів та в будь-який інший спосіб не фіксувалося істотне порушення прокурором порядку проведення атестації;
- при повторному виклику на співбесіду ОСОБА_2 на запитання члена комісії повідомила, що використовувала паперовий текст кодексу і запропонувала надати такий для огляду, проте Комісія не виявила бажання його оглядати.
Суд, дослідивши та порівнявши відповіді ОСОБА_2 та відповіді розробників практичного завдання (“еталонні”), не поділяє висновку Комісії “дослівне відтворення наданої розробниками відповіді” та вважає його помилковим з таких мотивів:
- відповіді ОСОБА_2 становлять 13 абзаців, в “еталонні” відповіді – 12, зауваження щодо “дослівного цитування” є до тексту 5 абзаців;
- згадані в оскарженому рішенні абзаци відповіді ОСОБА_2 фактично не є “дослівним відтворенням”, хоча в певний частинах дійсно є подібними до “еталонних” відповідей з огляду на вжиті формулювання/словосполучення;
- при формулюванні відповідей на питання ОСОБА_2 використовувала звороти та словосполучення, вжиті у тексті питання. Так, на запитання: “Чи означатиме використання відеодиску та протоколу його огляду як речового доказу безумовне порушення права обвинуваченого на справедливий суд” надано відповідь “Використання відеодиску та протоколу його огляду як речового доказу не тягне безумовного порушення права обвинуваченого на справедливий суд”. Такий спосіб надання відповіді (зміна порядку слів у питанні для формулювання відповіді та/або використання у відповіді вжитих у питанні словосполучень) суд вважає типовим способом побудови речення як граматичної конструкції, що складається з кількох слів та становить окрему, відносно незалежну думку. бо такі є повними відповідями на поставлені питання (дослівними запитанню). При цьому наступні абзаци за вжитими формулюваннями вже не настільки подібні до “еталонних”, хоча за своїм змістовним навантаженням свідчать про те, що екзаменована надає правильну, “очікувану” відповідь на питання;
- як ОСОБА_2 , так і розробники практичного завдання у своїх відповідях використовують цитати з КПК України. Використання у відповіді цитат з тексту законодавчого акту, котрий дозволено використовувати при виконанні практичного завдання Порядком №221, цілком очевидно пояснює подібність застосованих позивачкою зворотів чи частин тексту (словосполучень/речень) до “еталонних” цитат.
Отже, сама по собі вказана Комісією обставина (подібність відповіді на питання, наданої екзаменованою, до “еталонної” відповіді) свідчить про правильність наданої ОСОБА_1 відповіді, - адже метод перевірки та оцінювання результату в такому типі завдань полягає в порівнянні наданої екзаменованим відповіді із відповіддю, що закладається розробником завдання як "правильна". 
Водночас відповідач, в складі якого діяла Комісія, не пояснив суду:
- чому питання щодо змісту наданих відповідей не виникли підчас проведення “першої” співбесіди, котра закінчилася у зв`язку із отриманням від ОСОБА_1 вичерпних відповідей на поставлені їй питання та у зв`язку із відсутністю у членів Комісії до позивачки інших запитань, в т.ч. щодо виконаного нею практичного завдання;
- чи здобуто належні та допустимі докази витоку інформації щодо змісту “еталонних” відповідей на практичні завдання для атестації прокурорів, а також реальної можливості ОСОБА_1 отримати доступ до такої інформації;
- механізму “відтворення” ОСОБА_1 “еталонних” відповідей (якщо припустити, що позивачка дійсно мала до них доступ) з огляду на те, що процес атестації фіксувався на відео, проте відповідач не зафіксував використання позивачкою при виконанні практичного завдання сторонніх джерел (тобто списування), що могло б підтвердити тезу про “дослівне відтворення відповіді розробників” як наслідок “обізнаності” з “еталонними” відповідями.
Водночас кількість розроблених для атестації прокурорів завдань та запитань до них (позивачка виконувала завдання №19) та випадковий вибір конкретного завдання для конкретного дня атестації виключає правдоподібність припущення про можливість вивчення на пам`ять такої кількості еталонних відповідей на питання, що дозволила б їх “дослівне відтворення”. 
Суд також враховує такі обставини, що впливають на оцінку обґрунтованості дій Комісії та прийнятого нею рішення:
- підчас “повторної” співбесіди ОСОБА_1 роз`яснила Комісії свої письмові відповіді, а також відповідала на поставлені їй додаткові запитання щодо описаної в практичному завданні ситуації;
- відповіла на питання Комісії щодо використання у відповіді на практичне завдання рішення ЄСПЛ, в тому числі про внутрішню класифікацію рішень цього суду (екзаменована працювала у відділі, що займався міжнародним співробітництвом) з огляду на ті питання, що зумовили висновки ЄСПЛ про порушення державою прав особи, гарантованих ЄКПЛ. 
Суд не оцінює правильності відповіді ОСОБА_1 по суті практичного завдання №19 (в тому числі щодо релевантності згаданого рішення ЄСПЛ), оскільки це питання не входить в предмет доказування у цій справі, проте констатує, що позивачка вчиняла дії для роз`яснення Комісії своєї відповіді;
- ОСОБА_1 показала хороші результати на стадії здачі іспитів у формі анонімних тестувань з використанням комп`ютерної техніки, в тому числі з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону та відповідності здійснювати повноваження прокурора (тобто на стадії, що виключає з процесу оцінювання людський фактор та упереджене ставлення).
За таких обставин суд вважає висновок Комісії про проявлену ОСОБА_1 "нещирість" та, як наслідок, порушення правил професійної етики та вимог доброчесності помилковим та таким, що не підтверджується зібраними відповідачем доказами. Сумніви членів Комісії, які не мали достатнього підгрунтя, за наведених обставин призвели до прийняття рішення, яке суд вважає упередженим та непропорційним.
Відтак, оскаржене рішення дванадцятої кадрової комісії № 6 від 10.07.2020 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації не відповідає критеріям обґрунтованості, безсторонності та пропорційності, а тому підлягає скасуванню. 
Як наслідок, підлягає скасуванню і похідне рішення - наказ прокурора Львівської області №1434к від 20.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області та органів прокуратури, підставою прийняття якого було рішення №6 від 10.07.2020.
Обираючи спосіб поновлення порушеного права позивачки суд першої інстанції застосував приписи статті 235 Кодексу законів про працю України та ухвалює рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої її було незаконно звільнено (прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області), а також про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходила публічну службу в прокуратурі Львівської області на різних посадах (том 1 а.с. 22-30), наказом №632а від 14.04.2016 (том 1 а.с.25) призначена на посаду прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури області.
25.09.2019 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” від 19.09.2019 року №113-IX (далі - Закон №113-IX). Пункт 7 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону № 113-IX визначав, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 затверджений Порядок проходження прокурорами атестації (далі – Порядок №221, том 1 а.с. 43-61).
10.10.2019 ОСОБА_1 подала на ім`я Генерального прокурора України заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та намір пройти атестацію, була допущена до проходження атестації.
04.03.2020 ОСОБА_1 здавала іспит у формі анонімного тестування на виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та на загальні здібності і навички з використанням комп`ютерної техніки. За результатом цього іспиту ОСОБА_3 набрала 88 балів, що підтверджується додатком №1 до протоколу №6 від 04.03.2020 засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур та була допущена до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (том 1 а.с. 78-83, 84-105).
04.03.2020 ОСОБА_1 здала другий іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Другий етап іспиту відбувався у два етапи, перший етап даного тестування - вербальне тестування, за результатом якого позивачка набрала 103 бали та абстрактно-логічне тестування, за результатом якого позивачка набрала - 112 балів; середній арифметичний бал склав – 108 балів, що підтверджується додатком №4 до протоколу №6 від 04.03.2020 засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур та була допущена до співбесіди (том 1 а.с. 106-110).
Відповідно до графіку співбесіди, 10.07.2020 ОСОБА_1 проходила співбесіду з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (том 1 а.с. 131). 
ОСОБА_1 викликалася для проходження співбесіди двічі, обставини проходження зафіксовано на відеозаписі, котрий надано суду відповідачем на цифровому носії (том 2 а.с.51) та досліджено у відкритому судовому засіданні. 
Повторний виклик на співбесіду, судячи зі змісту протоколу засідання дванадцятої кадрової комісії №8 від 10.07.2020 (витяг з протоколу - том 1 а.с. 131-133), обумовлено зауваженням члена комісії ОСОБА_4 про те, що текст виконаного ОСОБА_1 практичного завдання (том 1 а.с.139-140) значною мірою повторює текст відповіді, підготовленої розробниками завдання (том 1 а.с.136-138).
За результатами голосування дванадцятої кадрової комісії за пропозицію щодо ухвалення рішення про успішне проходження атестації ОСОБА_1 (“за” - 3, “проти” - 3) ухвалено рішення про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 , яке надалі оформлено окремим документом – “Рішення №6 про неуспішне проходження атестації прокурором відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ” (том 1 а.с.134-135), що містить виклад таких обставин:
- в день співбесіди 10.07.2020 ОСОБА_1 виконувала практичне завдання №19, обране з числа практичних завдань, затверджених Генеральним прокурором;
- перед проведенням співбесіди Офіс Генерального прокурора надав Комісії виконане прокурором практичне завдання та відповідь на питання практичного завдання, підготовлену розробником цих завдань;
- комісія вивчила виконане ОСОБА_1 практичне завдання та дійшла висновку про суттєвий збіг тексту у відповіді ОСОБА_1 та відповідях на питання практичного завдання, підготовлених розробниками цих завдань;
- на запитання щодо цього висновку Комісії прокурор повела себе нещиро, заперечила свою обізнаність з відповідями, підготовленими розробниками практичних завдань та наполягала на тому, що практичне завдання виконала самостійно.
- Комісія пояснення ОСОБА_1 щодо необізнаності з відповідями, підготовленими розробниками практичних завдань, сприймає критично з таких підстав: прокурор практично дослівно відтворила надану розробниками відповідь (абз. 1-3, 6 першого питання на першій сторінці відповіді та, повністю, п.п. 2-3 на другій сторінці відповіді); також ОСОБА_1 не змогла пояснити суть рішення ЄСПЛ у справі “Конєв та Карпенко проти України”, яке зазначила при наданні відповіді на питання практичного завдання №19 та таке було вказане у підготовленій розробниками відповіді.
Як наслідок оцінки Комісією наведених обставин, рішення № 6 від 10.07.2020 обґрунтовано тим, що Комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
20.08.2020 прокурор Львівської області видав наказ №1434к (том 1 а.с. 33), на підставі якого ОСОБА_1 31.08.2020 звільнено з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру”; підставою прийняття наказу зазначено рішення кадрової комісії від 10.07.2020 №6.
Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України зокрема передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає (пункт 1 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на працю як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України регулюється Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.
Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена ст. 16 цього Закону, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Законом України «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII) регламентовано правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Як передбачено у частині 3 статті 15 вказаного Закону, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
При цьому приписами частини 5 статті 51 Закону № 1697-VII у редакції на час виникнення спірних правовідносин було передбачено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
З метою реформування органів прокуратури ухвалено Закон № 113-ІХ, що набрав чинності 25 вересня 2019 року, яким було внесено відповідні зміни до деяких законодавчих актів України.
Як зазначено у пункті 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Пунктом 6 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX було передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до абзацу першого пункту 7 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Згідно із пунктом 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором
Приписами пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
У пункті 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» вказаного Закону було передбачено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Згідно із абзацом 2 пункту 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
Підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Наказом Генерального прокурора № 221 від 03 жовтня 2019 року на виконання вимог пункту 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок № 221).
Відповідно до приписів пункту 1 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Пунктом 2 розділу І Порядку № 221 встановлено, що атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.
Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію (пункт 3 розділу І Порядку № 221).
Згідно із пунктом 5 розділу І Порядку № 221 предметом атестації є оцінка:
1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок);
2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Як зазначено у пункті 6 розділу І Порядку № 221, атестація включає такі етапи:
1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Пунктом 8 розділу І Порядку № 221 передбачено, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:
1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;
2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора регламентовано приписами розділу ІІІ Порядку № 221.
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 221 встановлено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.
До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 221).
Відповідно до пункту 9 розділу ІІІ Порядку № 221 для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:
1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;
2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;
3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;
4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
За правилами пункту 12 розділу ІІІ Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.
Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 221 співбесіда прокурора складається з таких етапів:
1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;
2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання.
Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (пункт 14 розділу ІІІ Порядку № 221).
Згідно із пунктом 15 розділу ІІІ Порядку № 221 після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.
Приписами пункту 16 розділу ІІІ Порядку № 221 передбачено, що залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.
Результати атестації прокурорів за підсумками проведення співбесіди оприлюднюються на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) (пункт 18 розділу ІІІ Порядку № 221).
Порядок роботи кадрових комісій, що здійснюють свої повноваження на підставі пункту 11, підпункту 7 пункту 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX затверджено наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 (далі Порядок № 233).
Пунктом 12 Порядку № 233 встановлено, що рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.
Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
ОСОБА_1 04.03.2020 здала іспити, за результатами яких показала хороші результати, достатні для допуску до співбесіди, а саме:
- іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора – результат 88 балів із 100 можливих, при мінімальній кількості 70 балів для проходження іспиту;
- іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки - 108 балів при мінімальній кількості 93 бали для проходження іспиту.
10.07.2020 ОСОБА_1 перед проведенням співбесіди отримала завдання виконати практичне завдання № 19, результати виконання цього завдання у письмовій формі на двох аркушах (написані від руки; том 1 а.с.139-140) передані Комісії для використання при проведенні співбесіди. 
Під час проведення співбесіди (“першої”) члени Комісії поставили ОСОБА_2 ряд питань, на які вона надала відповіді, будь-яких зауважень щодо змісту чи повноти наданих відповідей, а також досліджених членами комісії матеріалів (в т.ч. практичне завдання №19) атестації не було.
Надалі Комісія викликала ОСОБА_2 повторно, їй поставили низку запитань щодо обізнаності з відповідями, що формувалися розробниками практичного завдання (так званими “еталонними” відповідями) на виконане нею практичне завдання №19, а також обговорили з нею зміст відповідей на поставлені у завданні питання. 
Суд з`ясував у представників сторін такі істотні деталі, що визнаються відповідачем, а також підтверджуються дослідженими на стадії судового розгляду справи відеозаписами співбесіди:
- при виконанні практичного завдання ОСОБА_2 використовувала Кримінальний процесуальний кодекс України (у формі книжки), оскільки використання паперових текстів норм законодавчих актів дозволялося пунктом 6 розділу 4 Порядку №    221;
- підчас виконання практичного завдання не було зафіксовано використання ОСОБА_2 сторонніх джерел інформації, мобільного зв`язку, власних технічних приладів та в будь-який інший спосіб не фіксувалося істотне порушення прокурором порядку проведення атестації;
- при повторному виклику на співбесіду ОСОБА_2 на запитання члена комісії повідомила, що використовувала паперовий текст кодексу і запропонувала надати такий для огляду, проте Комісія не виявила бажання його оглядати;
- підчас “повторної” співбесіди ОСОБА_1 роз`яснила Комісії свої письмові відповіді, а також відповідала на поставлені їй додаткові запитання щодо описаної в практичному завданні ситуації;
- відповіла на питання Комісії щодо використання у відповіді на практичне завдання рішення ЄСПЛ, в тому числі про внутрішню класифікацію рішень цього суду (екзаменована працювала у відділі, що займався міжнародним співробітництвом) з огляду на ті питання, що зумовили висновки ЄСПЛ про порушення державою прав особи, гарантованих ЄКПЛ.
Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що встановлені у ході розгляду справи фактичні обставини дають підстави для висновку про те, що оскаржуване рішення Комісії № 6 від 10.07.2020 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, на підставі якого її було звільнено із займаної посади та з органів прокуратури, зазначеним критеріям не відповідає, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.
Як наслідок, підлягає скасуванню і похідне рішення - наказ прокурора Львівської області №1434к від 20.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області та органів прокуратури, підставою прийняття якого було рішення №6 від 10.07.2020, з поновленням ОСОБА_1 на посаді, з якої її було незаконно звільнено (прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області), а також про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Оскільки позивача згідно оскарженого наказу прокурора Львівської області №1434к від 20.08.2020, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Львівської області та органів прокуратури, її необхідно поновити саме на цій посаді.
Щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Як роз`яснено у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №100 (далі – Порядок №100). Вказаною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
У відповідності до абз.3 п.2 Порядку № 100 збереження заробітної плати у всіх інших випадках, до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що  передують місяцю,  в  якому  відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,  провадяться шляхом множення середньоденного (годинного)  заробітку на число робочих днів/годин,  а у випадках, передбачених чинним  законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна  (годинна)  заробітна  плата  визначається діленням заробітної  плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на  число  відпрацьованих  робочих днів (годин),  а  у  випадках, передбачених чинним законодавством, - на число  календарних  днів за цей період. 
Відповідно до довідки від 06.10.2020 № 21-1213 середньомісячна заробітна плата позивачки за два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення становить 22080,29 грн., середньоденна – 1026,99 грн.
Період вимушеного прогулу з 01.09.2020 по 04.06.2021 складає 191 робочих днів.
Отже, заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 196155,09 грн. ( з розрахунку: 1026,99 грн. х 191)
З огляду на викладене вище, на переконання колегії суддів, вказане має наслідком зміну резолютивної частини рішення в частині суми стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені апелянтами в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в резолютивній частині, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 139, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 380/7511/20 змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 196155 (сто дев`яносто шість тисяч сто п`ятдесят п`ять) гривні 09 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 380/7511/20 залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 15.09.2021 року