ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2021 р.           Справа№ 920/266/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Білоус О.О.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 06.07.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
на рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 (повний текст складено 28.11.2019)
у справі №920/266/19 (суддя Котельницька В.Л.)
за позовом першого заступника керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області
до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
про стягнення 3 879 579,79 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог
Перший заступник керівника Конотопської місцевої прокуратури (далі, прокурор) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області (далі, позивач) до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі, ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»), яке у подальшому було перейменоване на Акціонерне товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», про стягнення 3  879  579,79 грн збитків, завданих державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. 
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що за результатами проведеної Державною екологічною інспекцією у Сумській області перевірки додержання ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та його філіями по території Сумської області вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства на території м. Буринь в діяльності філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» за адресою: Сумська область, м. Буринь, вул. Новоселівська, 2. 
У позовній заяві прокурор посилався на порушення інтересів держави, зазначав про необхідність їх захисту та стверджував про наявність у нього підстав для звернення до суду, а саме:
- органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах, є Державна екологічна інспекція у Сумській області, яка є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів;
- на виконання частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором направлено Державній екологічній інспекції у Сумській області лист від 09.01.2019, в якому запропоновано інспекції самостійно пред`явити позовну заяву до суду, проте цей орган не вжив заходів щодо стягнення в судовому порядку збитків з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України». На адресу Конотопської місцевої прокуратури надано відповідь про відсутність в Державної екологічної інспекції у Сумській області фінансової можливості сплатити судовий збір.

Історія справи, короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття 
Рішенням Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19 позов задоволено. 
Присуджено до стягнення з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 3  879  579,79 грн збитків, завданих державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснених філією ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» в період з 27.03.2017 по 31.12.2017, зарахувавши вказані кошти на рахунок (код 24062100, р/р 33119331700002, код ОКПО - 37970593, МФО 837013 в ГУДКСУ у Сумській області) з подальшим перерахуванням 1  163  873,94 грн (30%) - до спеціального фонду Державного бюджету України; 775 915,96 грн (20%) - до спеціального фонду обласного бюджету Сумської обласної ради; 1  939  789,90 грн (50%) - до спеціального фонду місцевого бюджету Буринської міської ради Сумської області.
Присуджено до стягнення з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь прокуратури Сумської області (одержувач - прокуратура Сумської області, код ЄДРПОУ 03527891, рахунок №35214005002983 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 58  193,70 грн витрат по сплаті судового збору.
Мотивуючи рішення, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог, встановивши факт здійснення стаціонарними джерелами відповідача викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу на здійснення таких викидів за період з 27.03.2017 по 31.12.2017; встановивши факт несвоєчасного звернення відповідача за отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (майже через місяць після закінчення терміну попереднього дозволу) на новий строк; встановивши факт спричинення шкоди навколишньому природному середовищу та завдання збитків; при цьому, суд зазначив, що відсутність вини відповідача у несвоєчасному отриманні дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами відповідачем належними і допустимими доказами не доведено.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірне звернення прокурора до суду з позовом у межах даної судової справи для здійснення представництва інтересів держави, що зумовлено відсутністю у Державної екологічної інспекції у Сумській області коштів на сплату судового збору.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 у справі №920/266/19 апеляційну скаргу АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задоволено частково, рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19 скасовано, позов першого заступника керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення 3  879  579,79 грн залишено без розгляду
Присуджено до стягнення з Прокуратури Сумської області на користь АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 87  290,55 грн.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстави для представництва прокурором інтересів держави відсутні, зокрема, вказав на те, що неможливість сплати судового збору та недостатнє фінансування органу державної влади не свідчить про наявність виключного випадку, за якого прокурор може представляти інтереси держави.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №920/266/19 частково задоволено касаційну скаргу Київської міської прокуратури, постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 у справі №920/266/19 скасовано, справу №920/266/19 направлено на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 у справі №920/266/19, суд касаційної інстанції наголосив на тому, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором у спірних правовідносинах є помилковим. Суд, при цьому, звернув увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18, та на висловлену Верховним Судом у постанові від 11.03.2021 у справі №920/821/18 подібну правову позицію щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави, які тотожні підставам, наведеним у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. 
В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву. Апелянт стверджує про відсутність підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у даній справі. Також апелянт зазначає про відсутність підстав для стягнення шкоди з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», посилаючись на відсутність протиправної поведінки та вини з боку останнього.
Скаржник наголошує, що своєчасне отримання відповідачем дозволу безпосередньо залежало від правомірної та послідовної поведінки уповноважених державою органів і відповідач мав всі підстави розраховувати на отримання у квітні 2017 року дозволу на викиди, оскільки жодних змін санітарно-захисної зони з моменту отримання дозволу у 2012 році і до моменту подання нового звернення до позивача про отримання дозволу не відбулось, однак, всупереч зазначеному, Департаментом екології та охорони природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації на підставі листа Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 03.05.2017 №01-12/1743 відмовлено в наданні дозволу у зв`язку з тим, що у межах санітарно-захисної зони (100 м) виробничого майданчика ПАТ «ДПЗКУ «Буринський елеватор» є приватна житлова забудова на відстані у північному (вул. Новоселівська - 35-86 м) та східному (вул. Клеманська - 97 м) напрямках від джерел викидів.
Враховуючи зазначене, із метою отримання нового дозволу на викиди філією «ДПЗКУ «Буринський елеватор» відповідач вжив ряд заходів щодо розробки проекту облаштування санітарно-захисної зони та заходів щодо її впорядкування. Враховуючи, що роботи по розробці проекту коштували 275  000,00 грн і відповідачу, який є суб`єктом державного сектору економіки, необхідний був тривалий час для зібрання даної суми коштів, дані роботи проводились з 14.09.2017 по 24.10.2017 на підставі Договору на послуги №25/17/35 від 31.08.2017, укладеного з ТОВ «Екологічний центр «Екостар». Відповідно до Акту №1 до Договору на послуги №25/17/35 від 31.08.2017 роботи першого етапу ТОВ «Екологічний центр «Екостар» виконано 09.11.2007. У подальшому відповідачем було укладено з Державною установою «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва НАМН України» договір про виконання робіт №3962/46/2 від 21.11.2017 щодо санітарно-епідеміологічної оцінки матеріалів обґрунтування СЗЗ підприємства та надано для оцінки проект облаштування СЗЗ, розроблений ТОВ  «Екологічний центр «Екостар». Державною установою «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва НАМН України» було надано 12.12.2017 протокол державної санітарно-епідеміологічної експертизи №2131. Після отримання всього необхідного пакету документів відповідачем невідкладно було подано документи позивачу з метою отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, на підставі яких 30.01.2018 позивачем було видано відповідачу дозвіл №5920900000-16 з терміном дії 10 років. Отже, відповідач вживав ряд заходів, які потребують певного часу і залежать, в більшості, від надання відповіді державних органів, що свідчить про відсутність протиправної поведінки та вини з боку відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

14.01.2020 від прокуратури через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду  надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому прокуратура просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому прокурор стверджував, що підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка Державної екологічної інспекції у Сумській області, її бездіяльність; орган державної влади усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, не вживає активних дій (підготовка проекту позову, сплата судового збору тощо), спрямованих на звернення з відповідним позовом до суду. 
Щодо підстав для відшкодування шкоди та правильності проведених розрахунків її розміру прокурор у відзиві зазначив, що відповідач звернувся до Департаменту екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації лише 25.04.2017, тобто через місяць після закінчення дії попереднього дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що свідчить про невжиття заходів ПАТ «ДПЗКУ» до своєчасного отримання дозволу; розрахунок збитків здійснений на підставі пункту 3.11. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.12.2008 у редакції, чинній на час проведення розрахунку.
22.01.2020 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Позивач посилається на те, що мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому позивач стверджує, що в діях відповідача встановлена наявність всіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди (збитків). У даному випадку відповідачу відмовили у видачі дозвільного документу з підстав, визначених частиною 5 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», що є свідченням його вини у несвоєчасному отриманні дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, яка обумовлена його безпосередніми діями, які полягали в неналежному опрацюванні документів, необхідних для отримання дозволу. Позивач вважає, що подача позовної заяви прокурором відповідає вимогам, встановленим статтею 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», зазначаючи про неможливість самостійного звернення до суду з відповідним позовом у зв`язку з відсутністю у Державної екологічної інспекції у Сумській області коштів на сплату судового збору.
24.09.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові пояснення з урахуванням правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. 
07.05.2021 електронною поштою та 12.05.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли ідентичні додаткові письмові пояснення у справі, у яких позивач зазначив, що факт порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства та заподіяння збитків підтверджується актом планової перевірки від 09.11.-22.11.2017, статистичним звітом по формі №2-ТП (повітря) за 2017 рік, наданих Головним управлінням статистики у Сумській області (лист від 26.03.20218 №04.4-82/967/18), матеріалами адміністративної справи №009386 від 21.11.2017 по частині 1 статті 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу або впливу на неї фізичних чи біологічних факторів), висновком експерта від 14.11.2018 №19/119/8/56е. Позивач наголошує, що законодавцем не було визначено окремих формул для визначення маси забруднюючих речовин, оскільки пунктом 3.6. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.12.2008, прямо визначені способи для визначення маси забруднюючих речовин, зокрема, використання статистичних даних зі звітів по формі №2-ТП (повітря), що і було правомірно застосовано позивачем при визначенні розміру збитків.
18.05.2021 від прокуратури через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, у яких прокурор наголосив на тому, що відповідач за отриманням дозволу звернувся через місяць після закінчення дії попереднього дозволу, розрахунок збитків здійснений у повній відповідності з положеннями Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.12.2008, правомірність дій позивача щодо проведеної перевірки та нарахованих збитків відповідачем не оскаржувалася та незаконною не визнавалась.
25.05.2021 відповідачем через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подані письмові пояснення, у яких він наголосив на тому, що суд першої інстанції задовольнив позов та вирішив стягнути з АТ «ДПЗКУ» збитки в розмірі 3  879  579,79 грн без підтвердження належними і допустимими доказами розрахунку заподіяних збитків, який доданий до позовної заяви, судом також не перевірено обґрунтованість вибору формули, що застосована позивачем, судом взагалі не перевірялось як було визначено фактичний відпрацьований час джерела викидів (філії АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»), за який здійснено розрахунок розміру збитків, без встановлення належними доказами кількості наднормативних викидів в атмосферне повітря філією АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» азоту діоксину, вуглецю оксиду та пилу зернового, що свідчить про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням статті 236 Господарського процесуального кодексу України та підлягає скасуванню. Відповідач наголошує, що порядок та розміри відшкодування шкоди встановлюється законом, однак суд, всупереч зазначеному, при перевірці розрахунків застосував Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.12.2008, яка належить до підзаконних актів. Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 11.05.2019 №1453/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта» вирішено скасувати рішення про державну реєстрацію наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639 «Про затвердження Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 за №48/160064, та 11.06.2019 виключено вказаний наказ із Державного реєстру нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади. Тобто, як стверджує скаржник, суд при вирішенні спору застосував нечинний підзаконний акт.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2019 справу №920/266/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Коробенка Г.П., суддів: Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 28.01.2020, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, пояснень, заяв, клопотань.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 для розгляду апеляційної скарги у справі №920/266/19 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Чорногуза М.Г. та у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Агрикової О.В. сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А.,         Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №910/8632/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі, визначеному протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.02.2020.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2020 для розгляду апеляційної скарги у справі №920/266/19 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Кравчука Г.А. сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді:          Козир Т.П., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі, визначеному протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2020, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за раніше визначеною датою та часом 18.02.2020.
23.01.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зупинення апеляційного провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18, посилаючись на те, що рішення Великої Палати Верховного Суду безпосередньо вплине на формування єдиної правозастосовної практики у питаннях щодо здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором (у тому числі у даній справі).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 задоволено заяву Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про зупинення апеляційного провадження у справі №920/266/19, зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19 за позовом першого заступника керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення 3  879 579,79 грн, до прийняття судового рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №912/2385/18.
02.06.2020 від прокуратури міста Києва до суду надійшла заява про поновлення провадження у справі, яка мотивована тим, що на офіційній веб-сторінці Верховного Суду міститься інформація про розгляд Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 та прийняття рішення, а також вказано, що повний текст постанови від 26.05.2020 розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Перевіривши доводи прокурора, апеляційним господарським судом встановлено, що 20.07.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень була  оприлюднена  постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року  у справі №912/2385/18, у зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду поновлено апеляційне провадження у справі №920/266/19, розгляд апеляційної скарги у справі №920/266/19 призначено на 24.09.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 призначено розгляд справи 24.09.2020 в режимі відеоконференції.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 у справі №920/266/19 апеляційну скаргу АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задоволено частково, рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19 скасовано, позов першого заступника керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення 3  879  579,79 грн залишено без розгляду.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №920/266/19 частково задоволено касаційну скаргу Київської міської прокуратури, постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 у справі №920/266/19 скасовано, справу №920/266/19 направлено на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Після передачі справи до суду апеляційної інстанції для нового розгляду згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2021 справу №920/266/19 передано на розгляд колегії Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді:            Скрипка І.М., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/1, справу №920/266/19 призначено до розгляду на 25.05.2021, запропоновано учасникам справи надати суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо обставин справи №920/266/19 з урахуванням мотивів, викладених у постанові Верховного Суду від 30.03.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 призначено розгляд справи 25.05.2021 в режимі відеоконференції.
24.05.2021 електронною поштою до Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли клопотання про призначення у справі судової інженерно-екологічної експертизи та письмові пояснення у справі від 24.05.2021 №130-2-19/1873.
У судове засідання, призначене на 25.05.2021, з`явилися прокурор та представники позивача та відповідача.
Дослідивши у судовому засіданні подані відповідачем 24.05.2021 електронною поштою документи, колегією суддів встановлено, що останні були подані представником відповідача без накладення електронного цифрового підпису.
Водночас, у судовому засіданні 25.05.2021, представник відповідача підтримав клопотання  про призначення у справі судової інженерно-екологічної експертизи та надав його оригінал для огляду.
25.05.2021 відповідачем до суду було подано також в оригіналі письмові пояснення від 24.05.2021 №130-2-19/1873.
У судовому засіданні 25.05.2021 прокурор просив надати час для ознайомлення з вищезазначеним клопотанням відповідача та надання письмових пояснень.
Представник позивача просив провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції та доручити її проведення Господарському суду Сумської області.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 розгляд справи №920/266/19 в режимі відеоконференції відкладено на 08.06.2021, вирішено здійснити розгляд клопотання Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про призначення у справі судової інженерно-екологічної експертизи під час подальшого розгляду справи, запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 267 Господарського процесуального кодексу України надати суду свої міркування або зауваження з приводу клопотання відповідача про призначення судової інженерно-екологічної експертизи у справі №920/266/19.
25.05.2021 (після судового засідання) від відповідача електронною поштою та через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про призначення інженерно-екологічної експертизи у справі №920/266/19, про яке відповідачем було заявлено у судовому засіданні.
У вказаному клопотанні відповідач просив поставити на вирішення судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз наступні питання:
- чи могла виробнича діяльність Філії АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за період з 27.03.2017 по 31.12.2017 призвести до погіршення якості повітря в найближчій житловій забудові, та чи підтверджується це матеріалам справи?;
- чи призвели викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами Філії АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», здійснені в період з 27.03.2017 по 31.12.2017 до перевищення нормативів гранично допустимих концентрацій в найближчій житловій забудові?;
- чи достовірно розраховано масу наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря Філії АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», виконану в розрахунку збитків, завданих державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря 27.03.2017 по 31.12.2017 Філії АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», складений старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Троян Н.В.?;
- чи підтверджується матеріалами господарської справи кількість викидів в атмосферне повітря Філією АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» азоту діоксиду, вуглецю оксиду та пилу зернового?;
- чи підтверджується матеріалами справи розрахунок збитків, завданих державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря з 27.03.2017 по 31.12.2017 Філією АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Троян Н.В.?;
- якими доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується фактично відпрацьований час джерел викидів Філії АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», за який здійснено розрахунок розміру збитків?;
- чи відбулись зміни в санітарно-захисній зоні філії АТ «ДПЗКУ» Туринський елеватор» з моменту отримання дозволу в 2012 році і станом на 27.03.2017 та станом на 25.04.2017?;
- чи належить пил зерновий до речовин у вигляді суспендованих твердих частинок (мікрочастинки та волокна)?.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що проведення експертизи необхідне з метою встановлення об`єктивних обставин справи щодо наявності шкоди, вини у діях відповідача та розміру збитків. При цьому, господарський суд не володіє спеціальними знаннями, які необхідні для здійснення розрахунку, наданий до матеріалів справи розрахунок державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Трояна Н.В. викликає сумнів, а висновок експерта у кримінальному провадженні не є належним доказом у господарській справі.
08.06.2021 від прокуратури електронною поштою та від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення щодо клопотання відповідача про призначення експертизи, у яких останні проти його задоволення заперечили, наголосивши, що фактична маса забруднюючих речовин, які надійшли від стаціонарних джерел викидів відповідача у період роботи без дозволу на викиди підтверджується статистичним звітом відповідача по формі 2-ТП (повітря), заповненого і поданого самим відповідачем до органів статистики. 
Прокурором до пояснень було додано також висновок експертизи №2275/18722 від 20.11.2020 за результатами проведення комісійної судової інженерно-екологічної експертизи за матеріалами кримінального провадження №42018201170000171. Відповідно до вказаного висновку «В обсязі матеріалів, наданих на дослідження, слід констатувати наявність наднормативних викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин невстановленого складу, кількості та концентрації, внаслідок господарської діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у період з 27.03.2017 до 31.12.2017, що призвело до забруднення атмосферного повітря. В обсязі матеріалів, наданих на дослідження, неможливо зробити висновок про наявність перевищень гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарними джерелами. Безпосередньою причиною, що призвела до забруднення атмосферного повітря, є здійснення господарської діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», а саме здійснення викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у період з 27.03.2017 по 31.12.2017. Шкода довкіллю, виражена у забрудненні атмосферного повітря забруднюючими речовинами, трапилась внаслідок провадження господарської діяльності філією ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у період з 27.03.2017 до 31.12.2017».
08.06.2021 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення щодо необхідності призначення експертизи у зв`язку з необґрунтованістю розрахунку розміру збитків. Щодо поданого прокурором висновку експерта скаржник зазначив, що результати експертизи в кримінальній справі не є обов`язковими в розумінні частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.
15.06.2021 від прокуратури через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення щодо клопотання відповідача про призначення експертизи, ідентичні поданим до суду 08.06.2021 електронною поштою.
У судовому засіданні 06.07.2021 суд перейшов до розгляду заявленого відповідачем клопотання про призначення у справі судової інженерно-екологічної експертизи, заслухавши пояснення представників учасників справи.
За результатами розгляду вказаного клопотання суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з підстав, що будуть викладені у мотивувальній частині постанови.
У судовому засіданні 06.07.2021 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 06.07.2021, яке проводилося в режимі відеоконференції, з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача.
Представники прокуратури та позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та клопотання про призначення у справі судової інженерно-екологічної експертизи, просили залишити оскаржене рішення суду без змін.
Представник відповідача підтримував заявлене клопотання про призначення у справі судової інженерно-екологічної експертизи, доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі 

На підставі наказу від 08.11.2017 №379-П та направлення на перевірку від 08.11.2017 №407/03,02 Державною екологічною інспекцією у Сумській області у період з 09.11.2017 по 22.11.2017 проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (ПАТ «ДПЗКУ») та її філій по території Сумської області вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складений акт №407.
Вказаною перевіркою встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства на території м. Буринь в діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за адресою: Сумська область, м. Буринь, вул. Новоселівська, 2.
Так, встановлено, що термін дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря №5920910100-24 від 26.03.2012 закінчився 26.03.2017. Починаючи з 27.03.2017 викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» здійснюються без дозволу на викиди.
Старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Н.В. Троян здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків за наднормативні викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин від стаціонарних джерел викидів філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» (Сумська область, м. Буринь, вул. Новоселівська, 2) внаслідок роботи без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 27.03.2017 по 31.12.2017. Встановлено, що у результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря навколишньому природному середовищу завдано шкоду в сумі 3  879 579,79 грн. 
Розрахунки вказаних збитків, як вбачається із матеріалів справи, здійснено на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639.
21.11.2017 посадову особу філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» (головного інженера Кучеренко Ю.В.) було притягнуто до адміністративної відповідальності, встановленої статтею 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу або впливу на неї фізичних та біологічних факторів), та накладено стягнення у виді 136 грн штрафу, який 29.11.2017 ним сплачено.
Державною екологічною інспекцією у Сумській області на адресу ПАТ «ДПЗКУ» 13.08.2018 направлено претензію №93/03-11 з пропозицією відшкодувати у добровільному порядку збитки, завдані державі внаслідок викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, на суму 3 879  579,79 грн.  
АТ «ДПЗКУ» наразі вищевказані збитки не відшкодовано, однак 29.08.2018 за №130-2-3830/2-21/5353 до Державної екологічної інспекції у Сумській області надіслано відповідь на претензію, відповідно до якої АТ «ДПЗКУ» не вважає збитки обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню.
Уповноваженим державою органом здійснювати повноваження у спірних правовідносинах, зокрема, стягувати збитки, завдані навколишньому природному середовищу, є, зокрема, Державна екологічна інспекція у Сумській області.
Листом №2795/10-15 від 16.08.2018 Державна екологічна інспекція у Сумській області звернулась до прокурора Сумської області, у якому просила внести повідомлення щодо завдання відповідачем шкоди навколишньому природному середовищу у розмірі 3  879 579,79 грн у результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря до Єдиного реєстру досудових розслідувань для прийняття відповідного рішення по суті та за наявності підстав вжити заходів представницького характеру до ПАТ «Державна продовольчо-корпорація» про стягнення шкоди на користь держави.
Конотопською місцевою прокуратурою за результатом опрацювання повідомлення Державної екологічної інспекції у Сумській області листом №78-93вих-19 від 09.01.2019 останній було запропоновано самостійно звернутись до суду з позовом про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідачем.
У зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору, Державна екологічна інспекція у Сумській області звернулась до Конотопської місцевої прокуратури з листом №225/10-22 від 22.01.2019, у якому просила прокуратуру вжити заходів представницького характеру шляхом звернення до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача збитків у розмірі 3  879 579,79 грн, завданих навколишньому природному середовищу.
Враховуючи зазначене, прокурор в інтересах Державної екологічної інспекції у Сумській області звернувся до суду з позовом у даній справі, направивши попередньо до Державної екологічної інспекції у Сумській області лист №78-224вих-19 від 05.03.2019 про намір звернутися з вказаним позовом до суду в її інтересах. Прокурор наголосив у позові, що діяльність, пов`язана з незаконними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, порушує інтереси держави у сфері контролю за охороною та використанням природних ресурсів.
Відповідач заперечував проти покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, зазначаючи про відсутність його вини у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу. Відповідач наголошував, що 25.04.2017 він звернувся до Департаменту екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації та до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області щодо отримання дозволу на викиди в атмосферне повітря однак з об`єктивних обставин та з вини зазначених органів відповідний дозвіл був отриманий відповідачем тільки 30.01.2018.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, додаткових письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Стосовно посилань скаржника в апеляційній скарзі на відсутність підстав для представництва прокурором у даній справі інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області, колегія суддів наголошує, що право прокурора на цей позов було оцінено та встановлено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 30.03.2021 в даній справі, а тому не потребує повторної переоцінки.
Щодо суті заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла наступних висновків.
За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно статей 73, 76, 77, 78, 79   Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Предметом позову в даній справі є вимоги про стягнення з відповідача 3  879 579,79 грн збитків, завданих державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснених філією ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» в період з 27.03.2017 по 31.12.2017.
Відповідно до частини 1 статті 149, статті 151 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.
Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин, тощо.
За змістом частини 5 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» до першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп.
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян- підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302 (далі - Порядок), дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.
26.03.2012 Філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» було видано дозвіл №5920910100-24 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами з терміном дії на 5 років з 26.03.2012 по 26.03.2017.
Відповідно до пунктів 4-8 Порядку для отримання дозволу суб`єкт господарювання: оформляє заяву; готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання; проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони; розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, пов`язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди; обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов`язаних з реалізацією заходів щодо їх створення; проводить оцінку та аналіз витрат, пов`язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря; готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства. Мінприроди та дозвільні центри передають Держсанепідслужбі, її територіальним органам відповідно заяву та документи на отримання дозволу. Держсанепідслужба, її територіальні органи протягом 15 календарних днів з дати надходження документів приймають рішення щодо можливості/неможливості видачі дозволу, яке надсилається Мінприроди та дозвільним центрам відповідно.
Як вірно встановив суд першої інстанції і не спростовано відповідачем (зокрема, визнано у відповіді на претензію №130-2-3830/2-21/5353 від 29.08.2018), ПАТ «ДПЗКУ» звернулося до Департаменту екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації 25.04.2017, тобто через місяць після закінчення дії попереднього дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №5920910100-24, строк дії якого визначений з 26.02.2012 по 26.03.2017, з заявою про видачу дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.  
Департамент екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації листом №01-20/1365 від 24.05.2017 повернув ПАТ «ДПЗКУ» матеріали на доопрацювання у зв`язку з відсутністю у пакеті поданих документів рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області щодо можливості видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області листом від 03.05.2017 за №01-12/1743 ПАТ «ДПЗКУ» відмовлено у видачі позитивного рішення щодо можливості отримання вказаного дозволу через порушення пункту 5.10. ДСП 173-96 «Планування та забудова населених місць», а саме потрапляння житлової забудови в межі нормативної санітарно-захисної зони підприємства.
У подальшому, 21.09.2017 листом №737 ПАТ «ДПЗКУ» звернулося до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з приводу санітарно-епідеміологічного обстеження для подальшого визначення санітарно-захисної зони в експертних комісіях Держпродспоживслужби України. Відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області №427-ОД, 27.09.2017 проведено обстеження та видано акт (ф. 315/0).
Повторно документи філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» направлено на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області 17.01.2018 за №370636/14.03-08 та з урахуванням матеріалів державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 05.01.2018 за №602-123-20-4/476 щодо скорочення розміру санітарно-захисної зони, видано рішення щодо можливості видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 25.01.2018 №04-32/933.
У подальшому Департаментом екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації 30.01.2018 видано ПАТ «ДПЗКУ» дозвіл №5920900000-16 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Таким чином, несвоєчасне звернення відповідача із заявою про видачу нового дозволу (майже через місяць після закінчення строку дії попереднього дозволу), а також дії відповідача щодо подання неповного пакету документів, необхідних для отримання нового дозволу на викиди забруднюючих речовин, призвели до несвоєчасної видачі йому останнього.
Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі щодо безпідставності відмови у видачі дозволу через наявність у межах санітарно-захисної зони виробничого майданчика ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» об`єктів житлової забудови, оскільки з моменту отримання попереднього дозволу, виданого 26.03.2012, межі санітарно-захисної смуги не змінювались, при цьому дозвіл у 2012 році був виданий відповідачу без зауважень, оцінюються судом критично, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження незаконності дій Департаменту екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації (дозвільного органу) під час процедури оформлення відповідачу нового дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, доказів оскарження таких дій (відмови у видачі дозволу) в судовому порядку.
Крім того, не є предметом дослідження в даній справі обставини, що стосувалися правомірності видачі у 2012 році дозволу №5920910100-24.
Відповідач після отримання від Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області відмови від 03.05.2017 у видачі позитивного рішення щодо можливості отримання вказаного дозволу через порушення пункту 5.10. ДСП 173-96 «Планування та забудова населених місць» розробив проект облаштування санітарно-захисної зони з обґрунтуванням зменшення території нормативної санітарно-захисної зони, тобто фактично, не оскаржуючи дій державних органів, погодився із необхідністю вчинення таких дій задля отримання нового дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника із приводу того, що несвоєчасне отримання відповідачем нового дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря виникло у зв`язку з неправомірною та непослідовною поведінкою уповноважених державою органів.
Судом встановлено, що у даному випадку відповідачу фактично було відмовлено у видачі дозвільного документу з підстав, визначених частиною 5 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком), що є свідченням вини відповідача у несвоєчасному отриманні дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, яка обумовлена його безпосередніми діями, які полягали в неналежному опрацюванні документів, необхідних для отримання дозволу.
Таким чином, всупереч положенням Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, філія ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» в період з 27.03.2017 по 31.12.2017 здійснювала викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без оформленого у передбаченому законом порядку дозволу на викиди.
Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 68, статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 33, статті 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.
Згідно зі статтею 49 Господарського кодексу України підприємці зобов`язані не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об`єднань, інших суб`єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави.
Суд зазначає, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у    статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2  статті 1166 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів зазначає, що для відшкодування шкоди необхідно довести такі елементи складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. 
При цьому, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (стаття 1166 Цивільного кодексу України).
Системний аналіз частини 4  статі 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»  та  статті 1166 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що наявність повного складу цивільного правопорушення, яке полягає у здійсненні викидів в атмосферне повітря без спеціального дозволу, є підставою для стягнення майнової шкоди (збитків), завданих державі, які, як вірно встановлено судом першої інстанції, розраховуються відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої  наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.12.2008, яка повинна застосовуватися до відповідача у справі в редакції, чинній на час проведення перевірки та здійснення розрахунку збитків.
У даному випадку із наявних у справі доказів, зокрема, акту планової перевірки з 09.11.2017 по 22.11.2017, матеріалів адміністративної справи №009386 від 21.11.2017 по частині 1 статті 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу або впливу на неї фізичних та біологічних факторів), судом встановлено, що протиправна поведінка відповідача полягає у порушенні вимог статей 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідних дозволів.
Вина відповідача полягає у невжитті заходів до своєчасного отримання дозволів та невжитті заходів, спрямованих на уникнення шкідливого результату, оскільки за відсутності дозволів на викиди експлуатація джерел викидів заборонена.
Отже, здійснення підприємством у процесі своєї діяльності викидів в атмосферне повітря без дозвільних документів спричинило державі шкоду (причинно-наслідковий зв`язок), під якою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи немайнового блага.
Таким чином, шкідливий результат протиправної поведінки відповідача - це забруднення атмосферного повітря речовинами, викид яких здійснено без дозволу, чим заподіяно державі збитки, розмір яких, за твердженнями позивача, становить 3 879  579,79 грн. 
Щодо розміру заподіяних державі збитків судом встановлено наступне.
Як уже зазначалося, порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб`єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб), станом на дату здійснення перевірки дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища був визначений у Методиці розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.12.2008 (далі, Методика).
Відповідно до пункту 1.2. Методики вона встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб`єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб). Отже, вона застосовується до відповідача як суб`єкта господарювання.
Судом встановлено, що планова перевірка щодо дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства була проведена позивачем у термін 09.11.2017 по 22.11.2017, про що було складено відповідний акт перевірки ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» №407, і на момент проведення перевірки щодо дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства зазначена Методика діяла в редакції, чинній з 21.02.2017 по 11.05.2019, яка і була застосована при проведенні розрахунку збитків у даній справі.
Суд першої інстанції прийняв до уваги як належний доказ Розрахунок розміру відшкодування збитків, проведений старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Трояном Н.В., згідно з яким за спеціальними формулами, визначеними Методикою (в редакції на час проведення перевірки), було визначено збитки за наднормативні викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин (том 1, а.с. 35-36).
Скаржником наразі спростовується даний розрахунок з посиланням на те, що у представника позивача не було повних даних для проведення такого розрахунку. За доводами скаржника судом першої інстанції не було перевірено обґрунтованість вибору формули, що була застосована позивачем, не перевірялось, як було визначено фактичний відпрацьований час джерела викидів (філії АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»), за який здійснено розрахунок розміру збитків, прийнято рішення без встановлення належними доказами кількості наднормативних викидів в атмосферне повітря філією АТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» азоту діоксину, вуглецю оксиду та пилу зернового. У зв`язку із зазначеним, відповідачем під час апеляційного розгляду даної справи заявлене клопотання про призначення у справі судової інженерно-екологічної експертизи (зміст клопотання та питання, які скаржник пропонував поставити на вирішення судового експерта, наведено в описовій частині даної постанови), проведення якої скаржник просив доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Колегією суддів відхиляються зазначені доводи скаржника про неправильне застосування Методики та необхідність проведення у справі судової експертизи, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Згідно частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Тобто, призначення експертизи є обов`язковим у випадках, якщо наявні в матеріалах справи засоби доказування не дають можливості суду правильно їх встановити і необхідні спеціальні знання для їх встановлення.
Однак, матеріали справи №920/266/19 містять достатньо доказів для встановлення обставин, що входять до предмету доказування в даній справі, а питання, заявлені відповідачем, можуть бути з`ясовані без застосування спеціальних знань, а тому клопотання відповідача про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає.
Так, за змістом пункту 3.6. Методики розрахунок  маси  наднормативного  викиду  забруднюючої речовини   в   атмосферне   повітря   від   джерела  викиду,  який здійснюється   без   дозволу  на  викиди  забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за:
- характеристиками    джерела   викиду   (джерела   утворення), зафіксованими  у відповідній документації суб`єкта господарювання  (Звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, технологічні регламенти виробництва, режимні карти      роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники 
емісії));
- даними   державних   статистичних   спостережень   з  охорони атмосферного повітря за формою N2-ТП (повітря);
- результатами інструментально-лабораторних вимірювань;
- методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.
Як вбачається із наявного у матеріалах справи Розрахунку (том 1, а.с. 35-36), розрахунок був здійснений позивачем у відповідності до Методики арифметичним способом та на підставі первинних документів відповідача, а саме статистичного звіту по формі N2-ТП (повітря) за 2017 рік, наданих Головним управлінням статистики у Сумській області (лист від 26.03.2018 №04.4-82/967/18), що не суперечить положенням пункту 3.6. Методики.
Отже, у даному випадку позивачем не потрібно було в обов`язковому порядку проводити інструментально-лабораторні вимірювання, про нездійснення яких відповідач заявляв під час розгляду справи в апеляційній інстанції.
Згідно пункту 3.11. Методики час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту  вчинення  порушення до моменту  його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.
Таким чином, розрахунок збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період часу здійснення викидів без наявності спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, відповідає нормам законодавства.
Судом встановлено, що розрахунок здійснено згідно формули, наведеної у пункті 4.1. Методики, згідно якої розмір  відшкодування  збитків  за  наднормативний викид однієї  тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується  на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на дату виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1,  2) і показника відносної небезпечності кожної  забруднюючої  речовини.
Правильність розрахунку відповідачем не спростована.
Водночас, доводи скаржника про те, що інспектор, здійснюючи розрахунок, безпідставно та протиправно, обраховуючи розмір, використав кількість речовин, яка вказана в статистичній звітності по формі N2-ТП (повітря) за 2017 рік, всупереч того, що вказаний обсяг речовин був викинутий філією відповідача в атмосферне повітря за весь 2017 рік, включаючи періоди часу з 01.01.2017 по 26.03.2017, коли у філії був попередній дозвіл на викиди, судом відхиляються, оскільки, як вказано у Розрахунку та не спростовано відповідачем, статистична звітність N2-ТП (повітря) за 2017 рік не містить інформації про викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що були здійснені до 27.03.2017, адже відповідно до листа філії відповідача від 19.03.2018 №409 сезон роботи підприємства у 2017 році розпочався у вересні місяці.
З огляду на вищевикладене у сукупності, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду у розмірі 3 879  579,79 грн, заподіяну навколишньому природному середовищу.
Висновки експертиз у кримінальному провадженні, на які посилався прокурор, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Не має доказового значення для господарського суду висновок спеціаліста у кримінальному провадженні, хоча й підготовлений особою, яка є атестованим судовим експертом.
Доводи скаржника про неправомірність посилання суду на зазначену Методику з огляду на скасування наказом Міністерства юстиції України від 11.05.2019 №1453/5 рішення про державну реєстрацію наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639 «Про затвердження Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 за №48/160064, судом відхиляються, оскільки судом правомірно застосовано Методику, яка була чинною станом на дату виникнення спірних правовідносин - проведення перевірки та здійснення розрахунку збитків.
Посилання скаржника на те, що порядок та розміри відшкодування шкоди встановлюється виключно законом, а суд, всупереч зазначеному, при перевірці розрахунків застосував Методику, яка є підзаконним нормативно-правовим актом, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником положень статті 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», відповідно до якої «Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом».». Колегія суддів зазначає, що «закон» у даному випадку слід тлумачити у широкому розумінні, як нормативно-правовий акт.
З огляду на вищевикладене у сукупності, позовні вимоги підлягають задоволення в повному обсязі, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Отже, усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги позивача-2 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість  позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду з огляду на мотиви, викладені у даній постанові.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі №920/266/19 залишити без змін.
Матеріали справи №920/266/19 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко