ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/1326/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в адміністративній справі №280/1326/21 (головуючий суддя першої інстанції Прасов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 16.02.2021 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови їй в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років; 
- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за вислугу років з 05.08.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.04.2020 у справі №326/1897/19 зобов`язано пенсійний орган розглянути її заяву від 05.08.2019 року №848 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е»  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні. Проте, згідно повідомлення відповідача №0800-0219-8/42352 від 25.08.2020 року їй відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно п.«е» ч.1  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вважає, що таке рішення про відмову прийнято без врахування висновків рішення суду у справі №326/1897/19 та висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 04.06.2019 року у справі №2-р/2019.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.08.2020 року за №08455000727 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ч.1  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ч.1  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  та згідно з поданою заявою від 05.08.2019 року за №848.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на умовах, передбачених п.«е» ч.1  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у відповідності до заяви від 05.08.2019 року за №848, з 05.08.2019 року.
В іншій частині позовної заяви відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права та є необгрунтованим. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. На виконання рішення Заплрізького окружного адміністративного суду пенсійним органом розглянуто заяву про призначення позивачу пенсії за вислугу років від 15.08.2019 року та зараховано до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років періоди роботи з 01.11.2011 року по 25.08.2015 року, 18.05.2017 року по 13.08.2017 року, з 05.09.2017 року по 11.10.2017 року. При проведенні даного розрахунку стажу встановлено, що стаж роботи позивача на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 01.04.2015 року складає - 24 роки 7 місяців 16 днів, на 31.12.2015 року - 25 років 3 місяці 11 днів та на 11.10.2017 року - 26 років 2 місяці 13 днів. Відтак, у зв`язку з відсутністю зазначеної вище тривалості стажу роботи на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, права на призначення пенсії за вислугу років у позивача відсутнє. 
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції в даній справ ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження. У суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 народилась19.02.1971 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.04.2020 року у справі №326/1897/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року, задоволено частково позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Запорізькій області: зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.08.2019 року за №848 про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні. 
При прийнятті вказаного рішення суди дійшли висновку, що періоди роботи позивача з 01.11.2011 року по 25.08.2015 року, з 18.05.2017 року по 13.08.2017 року, з 05.09.2017 року по 11.10.2017 року (загалом 4 роки 1 місяць 28 днів) підлягають віднесенню до спеціального стажу позивача, який надає право на призначення пенсії на підставі п «е» ч.1  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому загальна тривалість стажу роботи позивача в закладах охорони здоров`я та соціального захисту станом на 11.10.2017 року становить 26 років 02 місяці 13 днів, тобто більше 25 років як це вимагає п.«е» ч.1  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019).
17.08.2020 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.04.2020 року у справі №326/1897/19 та розгляду його заяви від 05.08.2019 року про призначення пенсії за вислугу років.
Пенсійним органом листом від 25.08.2020 року за №0800-0219-8/42352 повідомлено позивачу про відмову в задоволенні заяви та зазначено, що з урахуванням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.04.2020 року у справі №326/1897/19 та наданих документів, зазначені в рішенні періоди роботи зараховано позивачу до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії на підставі  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  та з урахуванням  рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019. Проте, за результатами проведених розрахунків встановлено, що спеціальний стаж складає 26 років 2 місяці 13 днів. Згідно  із ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  та з урахуванням  рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019  на призначення пенсії за вислугу років мають право працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення не залежно від віку за наявності спеціального стажу роботи на 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців. Рішенням №08455000727 від 18.08.2020 року відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017 року.
Не погодившись з відмовою пенсійного органу в призначенні пенсії за вислугу років, позивач оскаржила таку відмову до суду.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, колегія суддів виходить з наступного.
Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та іншими нормативно-правовим актами.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 05.08.2019 року звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,  як працівнику охорони здоров`я.
Відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсій за вислугу років, зазначив, про відсутність у неї достатнього спеціального стажу для призначення такої пенсії. При цьому, пенсійний орган послався на положення п.«е» ст.55 Закону №1788 в редакції Закону  №213-VIII від 02.03.2015 року та Закону  №911-VIII від 24.12.2015 року.
Відтак, на думку апелянта, оскільки на 11.10.2017 року позивач має спеціальний стаж 26 років 2 місяці 13 днів, у неї відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років, для якого потрібно мати стаж 26 років 6 місяців. 
Колегія суддів вважає застосування пенсійним органом положень п.«е» ст.55 Закону №1788 в редакції Закону  №213-VIII від 02.03.2015 року та Закону  №911-VIII від 24.12.2015 року, безпідставним, оскільки на час подання позивачем заяви про призначення пенсії (05.08.2019 року) діяла інша редакція вказаної норми.
Так, згідно із пунктом «е» ст.55 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час подання заяви) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Редакція вказаної норми Закону №1788 вказана з урахуванням рішення Конституційного Суду  № 2-р/2019 від 04.06.2019 року, яким положення статті 55 Закону №1788 в редакції Закону  №213-VIII від 02.03.2015 року та Закону  №911-VIII від 24.12.2015 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
З матеріалів справи вбачається, що як на 11.10.2017 року так і на 05.08.2019 року позивач має спеціальний стаж працівника охорони здоров`я та соціального забезпечення більше 25 років.
Вказана обставина апелянтом не заперечується та не спростовується.
Відтак, судом першої інстанції вірно зроблений висновок про протиправність рішення відповідача №08455000727 від 18.08.2020 року про відмову в призначенні пенсії позивачу за вислугу років, та обґрунтовано застосовано статтю 9 КАС України стосовно скасування такого рішення.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність рішення №08455000727 від 18.08.2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної заяви.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -          

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в адміністративній справі №280/1326/21 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в адміністративній справі №280/1326/21 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак