УХВАЛА

14 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/2159/20
адміністративне провадження № К/9901/31338/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року, додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі №500/2159/20 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо тривалого та безпідставного невиконання рішень судів про виплату ОСОБА_1 коштів та несплати йому компенсації втрати частини доходів; 
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за час затримки виконання судових рішень у справах №819/3567/15 від 12.07.2016 та №500/424/19 від 22.04.2019 в сумі 34106, 05 грн; 
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди за час затримки виконання судових рішень про сплату грошових зобов`язань у справах №819/3567/15 від 12.07.2016 та №500/424/19 від 22.04.2019 в сумі 138738,15 грн.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, позов задоволення частково.
Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Тернопільської обласної прокуратури щодо тривалого невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі №876/1837/16 (у першій інстанції №819/3567/15) в частині виплати ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обласної прокуратури в користь ОСОБА_1 моральну шкоду за час тривалого невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі №876/1837/16 (у першій інстанції №819/3567/15) у сумі 10000,00 грн.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог: 1) про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Тернопільської обласної прокуратури щодо тривалого невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі №500/424/19, в частині виплати ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, яке набрало законної сили 15.05.2020 та виконано 24.06.2020; 2) про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обласної прокуратури в користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за час затримки виконання судових рішень у справах №819/3567/15, №500/424/19 в сумі 34106,05 грн.; 3) про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обласної прокуратури в користь ОСОБА_1 моральну шкоду за час тривалого невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі №500/424/19.
Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволено частково. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 частину судового збору в сумі 520,48 грн сплаченого відповідно до квитанції №0.0.1816490441.1 від 27.08.2020. 
В частині розподілу на користь позивача комісії платника в сумі 25,69 грн відмовлено.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
У цій справі суд першої інстанції, урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки.
Мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновком суду апеляційної інстанції щодо застосування норм законодавства.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги..
Отже, скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, прийняті у справі незначної складності, розглянуту за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити. 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 3, 12, 328, 333 КАС України 

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Тернопільської обласної прокуратури на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року, додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі №500/2159/20 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.Г. Загороднюк