ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5611/21 Справа № 191/2246/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові бездіяльністю державних органів,-
в с т а н о в и л а:

       У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до Державної Казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові бездіяльністю державних органів, мотивуючи його тим, що на виконанні Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходився виконавчий лист №191/2885/16-ц від 08 лютого 2018 року, у зв`язку із неефективністю виконавчого провадження, він звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2018 року визнано бездіяльність головного державного виконавця незаконною та зобов`язано вчинити передбачені законом заходи (дії), а саме провести опис майна боржника, накласти арешт на таке майно та провести примусову реалізацію цього майна. Державним виконавцем лише виносилися формальні постанови, реальних дій з приводу виконання виконавчого листа державним виконавцем не вчинювалося, в той час як боржник всіляко ухиляється від сплати боргу, намагається вивести належне йому майно зі складу своєї власності з метою уникнення виконання боргового зобов`язання, а бездіяльність державного виконавця цьому сприяє.
       Вказував, що постановами державного виконавця було оголошено у розшук та накладено арешт на належний боржнику транспортний засіб марки ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причеп марки ПА 3.5, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Самостійно виявивши місцезнаходження транспортного засобу, він повідомив про це орган Національної поліції, зателефонувавши на гарячу лінію “102”, а також державного виконавця, який виїхати за адресою перебування автомобіля відмовився. Вказаний транспортний засіб не було затримано органами поліції, оскільки згідно відповіді ГУНП в Дніпропетровській області, вказаний транспортний засіб у базі даних розшуку не перебував.
       Зазначав, що вказані дії відповідачів, тривалість виконавчого провадження, тривале невиконання рішення суду свідчить про бездіяльність органів державної влади, а саме Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а також Міністерства юстиції України, який не забезпечив належного контролю за виконанням рішення суду та діяльністю виконавчої служби, що у свою чергу спричинило позивачу моральних страждань, яке виражається в тому, що протягом тривалого часу він не може досягти справедливості та виконання рішення суду, у зв`язку з чим вимушений порушувати звичний уклад життя, постійно приїжджати до виконавчої служби, органів поліції та суду, звертатися за юридичною допомогою до адвокатів та органів досудового розслідування, у зв`язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилаючись на те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню в порядку ст.1174 ЦК України за рахунок Державного бюджету України, просив суд першої інстанції стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., а також витрати понесені ним у зв`язку із розглядом справи.
       Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.
       Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що державні органи, як юридичні особи, несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями, держава не відповідає за зобов`язання державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають за зобов`язання держави. Таким чином, оскільки казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, вимога про стягнення грошових коштів саме з казначейства задоволенню не підлягає. Крім того, вказує, що позивачем не надано доказів бездіяльності відповідачів та виникнення моральної шкоди саме з підстав бездіяльності, позивачем не докладено достатніх зусиль задля відновлення свого права, зокрема шляхом оскарження бездіяльності державних службовців.
       Крім того, відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області також подано апеляційну скаргу на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2021 року, в якій просять рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що виконання судових рішень покладається на державні виконавчі служби України, поліція діє відповідно до покладених на неї завдань, при цьому залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця. Вважає що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку щодо незаконності дій 03 грудня 2018 року поліцейських Синельниківського ВП ГУНП під час реагування на заяву ОСОБА_1 . Докази заподіяння моральної шкоди позивачу відсутні, як і відсутній причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю та спричиненою шкодою.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі складає 100 000 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволених позовних вимог з наступних підстав.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, що 08 лютого 2018 року апеляційним судом Дніпропетровської області було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої за товар грошової суми, відшкодування моральної шкоди.
       05 березня 2018 року апеляційним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист №191/2885/16-ц про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83 579,40 грн. - вартості вікон, 2 000 грн. - відшкодування моральної шкоди та 5 491 грн. - повернення судових витрат (а.с.16-17).
       04 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби у Дніпропетровській області про прийняття до виконання виконавчого листа №191/2885/16-ц від 08 лютого 2018 року (а.с.19).
       Постановою ВП №56454438 від 22 травня 2018 року головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області Банк А.А. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №191/2885/16-ц від 08 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 91 070, 40 грн. (а.с.21-22).
       06 червня 2018 року головний державний виконавець Банк А.А. здійснила вихід за адресою мешкання боржника, що підтверджується актом державного виконавця, згідно якого боржник за місцем мешкання був відсутній (а.с.47).
       Постановою ВП №56454438 від 12 червня 2018 року головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області Банк А.А. звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 (а.с.27- 28).
       Постановою від 12 червня 2018 року головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області Банк А.А., в рамках виконавчого провадження №56454438, накладений арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_2 (а.с.62-63).
       Постановою від 20 червня 2018 року головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області Банк А.А., в рамках виконавчого провадження №56454438, оголошено в розшук все рухоме майно боржника ОСОБА_2 (а.с.29-30).
       Постановою ВП від 20 червня 2018 року головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області Банк А.А., в рамках виконавчого провадження №56454438, накладений арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_2 (а.с.72).
       Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2018 року визнано бездіяльність головного державного виконавця незаконною та зобов`язано вчинити передбачені законом заходи (дії), а саме провести опис майна боржника, накласти арешт на таке майно та провести примусову реалізацію цього майна (а.с.49-52).
       Згідно повідомлення ТСЦ 1246 МВС України, вих.31/4-1246 №2153ВС від 12 липня 2018 року, на рухоме майно боржника ОСОБА_2 накладено арешт та/або заборону на відчуження на транспортний засіб – марка: ГАЗ, модель: 3302, тип кузова: бортовий – тентова ний, №кузова: НОМЕР_3 , №шасі: НОМЕР_4 , №двигуна: НОМЕР_5 , рік випуску: 2007, НЗ: НОМЕР_1 та причеп – марка: ПА, модель: 3.5, тип кузова: ПР-Легковий-В, №шасі: НОМЕР_6 , рік випуску: 2008, НЗ: НОМЕР_2 (а.с.33).
       Згідно листа АТ КБ “ПриватБанк” від 20 серпня 2018 року, на рахунки боржника ОСОБА_2 в національній валюті накладено арешт в розмірі 100 502,19 грн., але на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови (а.с.34).
       З висновку, за результатами розгляду матеріалу ЖЄО №15019 від 11 грудня 2018 року, вбачається, що 03 грудня 2018 року ОСОБА_1 звертався до відділу поліції (звернення ЖЄО №14707) у зв`язку із тим, що на вул.Садовій у м.Синельникове перебуває розшукуваний автомобіль ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проведеною перевіркою за вказаним фактом встановлено, що за вказаною адресою дійсно перебував зазначений автомобіль, в той же час перевіркою за базами даних Національної поліції вказаний транспортний засіб в активному розшуку не перебуває (а.с.13-15).
       28 грудня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, а саме за фактом невиконання ОСОБА_3 рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року.
       03 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Синельниківського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області із клопотанням про визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця Банк А.А., просив відвести головного державного виконавця Банк А.А. від участі у виконавчому провадженні № 56454438 та передати його іншому державному виконавцю (а.с. 53-58).
       16 січня 2019 року начальником Синельниківського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області була винесена постанова про залишення вищевказаної скарги без розгляду (а.с.64).
       18 січня 2019 року державним виконавцем Синельниківського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області було об`єднано два виконавчих провадження щодо боржника ОСОБА_2 . Цього ж дня була направлена вимога виконавця до ТОВ “МАСТЕРГРУПП-М” про надання пояснень причини невиконання постанови від 12 червня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника, перерахувати кошти відраховані із заробітної плати, доходу боржника ОСОБА_2 за період з 12 червня 2018 року по 18 лютого 2019 року у розмірі 20% від заробітної плати боржника та надати звіт про відрахування коштів за вищевказаний період.
       19 січня 2019 року державним виконавцем Скусій О.В. була винесена постанова про розшук майна боржника та здійснено запит до Управління інформаційної підтримки та координації поліції “102” ГУНП в Дніпропетровській області.
       Відповідно до листа інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Управління від 19 лютого 2019 року №26/841, згідно обліків інформаційно-пошукової системи розшукової інформації НП України 1С “Відеоконтроль-Рубіж”, станом на 19 лютого 2019 року транспортні засоби автомобіль ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ПА 3.5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходяться у розшуку згідно постанови державного виконавця ВП №56454438 Синельниківського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.12).
       21 лютого 2019 року державним виконавцем Скусій О.В. було здійснено вихід за місцем проживання боржника, що підтверджується актом державного виконавця, згідно якого боржник за місцем мешкання відсутній (а.с.66).
       Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 були спричинені моральні страждання, які полягали у порушенні посадовими особами органів державної влади його прав. В той же час, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність винної поведінки з боку відповідачів Синельниківського ВДВС та Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим в задоволенні вимог до вказаних відповідачів відмовив, в той же час вважав доведеним факт завдання позивачу моральних страждань неправомірними діями, бездіяльністю посадових осіб органів Міністерства внутрішніх справ, які полягали у непроведені перевірки інформації заявника ОСОБА_1 щодо встановлення місцезнаходження розшукуваного транспортного засобу та безпідставного надання відповіді щодо відсутності інформації про перебування вказаного рухомого майна в розшуку, отже враховуючи характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), завданих позивачу, їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, прийшов до висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу ОСОБА_1 спричиненої йому неправомірними діями посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України моральної шкоди є сума 10 000 грн.
       Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
       Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
       Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
       За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
       Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Звертаючись до суду з дійсним позовом позивач ОСОБА_1 зазначав, що моральна шкода, спричинена останньому незаконною бездіяльністю державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством юстиції України, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, підстава та порядок відшкодування якої встановлюється статтею 1174 ЦК України.
       Визначення позивачем суб`єктів спричиненої моральної необхідно з метою подальшого визначення підстав та порядку відшкодування такої шкоди.
       При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
       Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.
       Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування шкоди внаслідок протиправної бездіяльності державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності такої бездіяльності, колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної інстанції з огляду на наступне.
       Згідно позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №646/7744/17, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, суди повинні ураховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Зазначені обставини підлягають доказуванню на загальних підставах, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.
       Позовні вимоги          ОСОБА_1 , зокрема в частині спричинення йому моральної шкоди саме державним виконавцем Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, були обґрунтовані тривалістю виконавчого провадження, невиконання судового рішення. Зазначав, що незаконна бездіяльність державного виконавця підтверджується перш за все скаргою стягувача до начальника Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, численними скаргами до Міністерством юстиції України, внесеними відомостями про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
       В той же час колегія суддів зазначає, що з матеріалів цивільної справи вбачається, що державним виконавцем здійснювалися активні дії з метою виконання рішення суду, зокрема зроблено запит до Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області та Державної служби України з безпеки на транспорті управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, запит до МВС з метою розшуку належного боржнику майна, здійснено вихід за адресою мешкання боржника, винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , та про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, двічі оголошено в розшук все рухоме майно боржника, зокрема належний боржнику автомобіль та причіп, що свідчить про те, що державним виконавцем вчинялися всі передбачені чинним законодавством дії з метою забезпечення виконання судового рішення, в той же час рішення не виконується у зв`язку із ухиленням боржника від його виконання.
       При цьому, сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про бездіяльність державного виконавця, оскільки необхідними умовами також є доведення наявності самої шкоди та причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю та шкодою.
       Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на підтвердження бездіяльності державного виконавця зверненням до начальника державної виконавчої служби із скаргою на бездіяльність державного виконавця під час виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 56454438, оскільки відповідна скарга залишена без розгляду у зв`язку із її невідповідністю встановленим законом вимогам, доказів повторного звернення із відповідною скаргою позивачем не надано, відомості щодо оскарження відповідної постанови про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 до суду відсутні.
       Посилання позивача на те, що державний виконавець на повідомлення позивача про місцезнаходження розшукуваного транспортного засобу стягувача відмовився виїхати до вказаного місця з метою його вилучення є безпідставними, оскільки відповідно до вимог статті 36 Закону України “Про виконавче провадження” виконання постанови про розшук транспортного засобу покладається на поліцію.
       Окремо колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що з метою відновлення прав, які на думку позивача є порушеними, останній не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця.
       Щодо спричинення моральної шкоди позивачу саме Міністерством юстиції України, яке, згідно доводів позивача, не здійснило належного контролю за виконанням рішення суду під час виконавчого провадження №56454438, то колегія суддів зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовується Державна виконавча служба, одночасно на Міністерство юстиції покладаються завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Тобто, Міністерство юстиції України є правонаступником Державної виконавчої служби в частині реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснює контроль за діяльністю органів державної виконавчої влади та несе відповідальність, у тому числі і за неправомірні дії підпорядкованих йому органів, в той же час зважаючи, що наявність незаконної бездіяльності державного виконавця судом першої та апеляційної інстанції не встановлена, відсутні підстави покладення відповідальності на Міністерство юстиції України.
       Звертаючись до суду з апеляційними скаргами, апелянти зазначали, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку щодо доведеності завдання позивачу моральних страждань, зокрема неправомірними діями, бездіяльністю посадовими особами органів Міністерства внутрішніх справ, що полягали у непроведені перевірки інформації заявника ОСОБА_1 щодо встановлення місцезнаходження розшукуваного транспортного засобу та безпідставного надання відповіді щодо відсутності інформації про перебування вказаного рухомого майна в розшуку. 
       В той же час, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на наступне.
       Як вбачається з матеріалів справи, дійсно 20 червня 2018 року головним державним виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Банк А.А. винесено постанову про розшук всього рухомого майна боржника.
       03 грудня 2018 року ОСОБА_1 звертався до відділу поліції із повідомленням про місцезнаходження розшукуваного автомобіля ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
       Відповідне звернення було зареєстроване в журналі єдиного обліку №14707 та здійснено відповідне реагування, що підтверджується відомостями з акту ЖЄО, відповідно до якого черговим Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було здійснено виїзд за вказаною у повідомленні адресою, під час якого виявлено транспортний засіб, який був у супроводі його власника ОСОБА_2 .
       При цьому, як вбачається з висновку за результатами розгляду матеріалу ЖЄО № 15019 від 11 грудня 2018 року, перевіркою за базами даних національної поліції вказаний транспортний засіб в активному розшуку не перебував, у зв`язку із чим правових підстав для тимчасового затримання транспортного засобу у працівника поліції не було.
       Відповідно до висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18), застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
       Таким чином, з метою встановлення можливості подальшого відшкодування моральної шкоди, підлягає встановленню факт наявності з боку Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області правопорушення та заподіяння внаслідок цього правопорушення шкоди позивачу.
       В той же час, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо наявності незаконної бездіяльності органів поліції з огляду на те, що відповідно до частини 3 Закону України “Про виконавче провадження” у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.
       Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
       Тобто, з аналізу вказаної норми Закону України “Про виконавче провадження” вбачається, що обов`язковою для виконання поліцією є саме постанова про розшук транспортного засобу, а не всього майна боржника, при цьому досліджена колегією суддів постанова державного виконавця про розшук майна боржника від 20 червня 2018 року не містила конкретного майна, що підлягає розшуку. В той же час, відсутність інформації щодо розшуку саме транспортного засобу, його марки, моделі, реєстраційного номеру позбавляє можливості працівника поліції можливості у разі виявлення такого транспортного засобу здійснити його тимчасове затримання, а також пересвідчитися в наявності правової підстави для вчинення відповідної дії.
       Відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102 (яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин) тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України “Про виконавче провадження”.
       Поліцейським забороняється брати участь у здійсненні блокування або евакуації транспортних засобів у випадках, не передбачених законом.
       Окремо, колегія суддів зауважує, що державним виконавцем двічі виносилася постанова про розшук майна боржника, при цьому постанова від 19 лютого 2019 року вже містила конкретне майно боржника, що підлягає розшуку (зокрема автомобіль марки ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причіп марки ПА 3.5, реєстраційний номер НОМЕР_2 ).
       Таким чином, зважаючи, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, зважаючи, на відсутність незаконної бездіяльності ГУНП в Дніпропетровській області, а також недоведення відповідачем, спричинення останньому моральної шкоди внаслідок вказаних дій відповідача, тобто відсутні усіх складових цивільно-правової відповідальності, що є підставою для відмови у позові.
       Висновки суду першої інстанції, що перебування транспортного засобу в розшуку підтверджується повідомленням ТСЦ 1246 МВС України, вих.31/4-1246 №2153ВС від 12 липня 2018 року, є безпідставними, оскільки відповідне повідомлення не містить відомостей щодо перебування автомобіля марки ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причіпу марки ПА 3.5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розшуку, а лише містить інформацію про обтяження такого майна, зокрема про накладення на вказаний транспортний засіб арешту шляхом заборони його відчуження.
       Крім того, наданий Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області лист від 19 лютого 2019 року щодо перебування вищевказаного транспортного засобу в розшуку таким доказом бути не може, оскільки з цього листа не вбачається згідно якої конкретно постанови були внесені відомості про розшук транспортного засобу, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Окремо колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було визнано факт незаконної бездіяльності саме Міністерства внутрішніх справ, в той же час мотивував вказаний висновок доведеністю порушень з боку посадових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
       Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
       В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
       Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
       Оскільки позивач відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, сплачений апелянтом Державною казначейською службою України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 500 грн. та апелянтом Головним управлінням Національної поліції у Дніпропетровській області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
       
       Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити.
       
       Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2021 року в частині часткового задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

       В іншій частині рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2021 року залишити без змін.

       Сплачений Державною казначейською службою України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 500 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

       Сплачений Головним управлінням Національної поліції у Дніпропетровській області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

       Макаров М.О.