ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року	Львів	Справа № 500/462/21 пров. № А/857/11671/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гудима Л.Я.,
                                                                                 Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання                Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року (рішення ухвалене в м. Тернополі, головуючий суддя Підлісна І.М., повне рішення складено 28.05.2021) в адміністративній у справі № 500/462/21 за позовом ОСОБА_1 до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

                                                    В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Плавінської І.В. щодо винесення постанов про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 50 957,28 грн у виконавчому провадженні ВП № 54825663 від 21.10.2020 та про відкриття виконавчого провадження ВП № 63454745 від 30.10.2020 з виконання постанови № 54825663 від 21.10.2020;
- визнати протиправними та скасувати постанови про стягнення  з нього виконавчого збору в сумі 50 957,28 грн у ВП № 54825663 від 21.10.2020 та про відкриття виконавчого провадження у ВП № 63454745 від 30.10.2020 з виконання постанови № 54825663 від 21.10.2020.
В обґрунтування позову зазначає, що 21.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору у сумі 50 957,28 грн у виконавчому провадженні ВП № 54825663. 30.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63454745 з виконання постанови № 54825663 від 21.10.2020 про стягнення з нього 50 957,28 грн виконавчого збору. Проте, державний виконавець не стягував у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому документі; також кошти з депозитного рахунку виконавчої служби на користь стягувачів не перераховувались, отже у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив Збаразький міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, з чітким зазначенням суми виконавчого збору, яка підлягає стягненню. Проте, якщо під час виконавчого провадження буде встановлено, що рішення суду виконане до його відкриття, виконавче провадження закривається, а виконавчий збір не стягується. Тобто, винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, є обов`язком державного виконавця.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що на примусовому виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження № 54825663 з примусового виконання виконавчого напису за № 6758 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанку» боргу у розмірі 509 626 грн 90 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн; заборгованості за відсотками - 123 887,00 грн; заборгованість з комісії - 8100,00 грн; заборгованість з пені - 360 839,64 грн.; витрати за вчинення виконавчого напису - 1800 грн.
04 жовтня 2017 року Головним державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

02 жовтня 2020 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду за № 1 до кредитного договору № TEK0SE00000469 від 26.10.2007.
Згідно умов п.1.1.1 цієї Додаткової Угоди сторони домовились про зменшення заборгованості в частині заборгованості по сплаті відсотків на 141 241,53 грн, по сплаті комісії на 4950,00 грн, пені на 676 812,93 грн. Вказані суми за рішенням Банку прощені.
Відповідно до п.1.1.2 Додаткової Угоди на дату підписання цієї Додаткової Угоди заборгованість за Договором у розмірі 30 000,00 грн, що складає заборгованість за основним боргом 15 000,00 грн, відсотками 15 000,00 грн, комісії 00 грн, пені 00 грн.
19.10.2020 представник АТ КБ «Приватбанк» листом повідомив начальника Збаразького МР ВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) про те, що в Збаразькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження за № 54825663 з примусового виконання виконавчого напису за № 6758 від 05.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанку» 509 626 грн 90 коп. боргу.
Заборгованість за вищевказаним рішенням погашена в повному обсязі. 

21.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54825663, якою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Крім того, пунктом 2.1 постанову про стягнення виконавчого збору постановлено винести в окремому виконавчому провадженні.
Так, 21.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 50 957,28 грн у виконавчому провадженні ВП № 54825663. 
А 30.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63454745 з виконання постанови № 54825663 від 21.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 50 957,28 грн виконавчого збору.
Отже, з матеріалів виконавчого провадження № 54825663 видно, що державний виконавець не здійснював жодних дій з примусового виконання виконавчого напису за № 6758 від 05.07.2017 про стягнення з позивача на користь стягувача 509 626 грн 90 коп. боргу.

Не погоджуючись із постановою про стягнення з нього вказаного виконавчого збору в ВП № 54825663 від 21.10.2020 та про відкриття виконавчого провадження ВП № 63454745 від 30.10.2020 з виконання постанови № 54825663 від 21.10.2020, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки фактично за виконавчим написом не стягнуто кошти та не повернуто майно, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору, визначеного у постанові від 21.10.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 50 957,28 грн в межах виконавчого провадження № 54825663, а тому постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За вимогами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606-ХІV; у редакції, чинній станом на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
А відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. 

Проте, як видно з Інформації про виконавче провадження ВП № 37987382 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень державним виконавцем всупереч цим приписам не було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору.

05.10.2016 набрав чинності Закон України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ), відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Тобто, приписи цього Закону підлягають застосуванню до оскаржуваних виконавчих дій, як таких, що вчинені після набрання його чинності.
Згідно із частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. 
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
А відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Пункт 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
За змістом цієї норми у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Також пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відтак, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

За приписами пунктів 4, 6 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Тобто, у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

А відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 березня 2020 р. у справі № 2540/3203/18 (провадження № 11-445апп19) обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. 

За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що державним виконавцем не було вчинено жодних дій з приводу примусового виконання виконавчого напису за № 6758 від 05.07.2017, зокрема стягнення суми боргу з ОСОБА_1 на депозитний рахунок Збаразького міжрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
При цьому, будь-яких дій щодо сплати боргу через Збаразький МР ВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_1 не здійснював, оскільки сплачував борг безпосередньо на рахунки АТ КБ «Приватбанк», державним виконавцем не вчинялись будь-які дії з фактичного виконання виконавчого напису за № 6758 від 05.07.2017, а тому відсутні будь-які законні підстави щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у ВП № 54825663 від 21.10.2020 та його стягнення у розмірі 50 957,28 грн.
Враховуючи те, що стягнення з ОСОБА_1 у примусовому порядку суми, зазначеної у виконавчому документі, не здійснювалось і кошти з депозитного рахунку виконавчої служби на користь стягувачів не перераховувались, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові. 

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що постанови ВП № 54825663 від 21.10.2020 та про відкриття виконавчого провадження ВП № 63454745 від 30.10.2020 з виконання постанови № 54825663 від 21.10.2020 є протиправними та підлягають скасуванню. 
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою зокрема в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

За вимогами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року в адміністративній справі № 500/462/21 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Постанова складена в повному обсязі 08 вересня 2021 року.