ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року	Львів	Справа № 463/8693/21 пров. № А/857/15975/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В., 
                                                                                 Ільчишин Н.В.,                                                                             
з участю секретаря судового засідання                Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2021 року (прийняте у м. Львові, суддею Гирич С. В. о 16 год 57 хв) у справі № 463/8693/21 за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації,

                                                В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Личаківського районного суду м.Львова із вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення про продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації на строк 4 місяці, а саме - до 08 год 00 хв 09 грудня 2021 року.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконання судових рішень про затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, а також про продовження строку затримання, позивачем вживались заходи щодо встановлення особи відповідача, однак, станом на момент подання адміністративного позову інформація щодо встановлення особи з метою підготовки відповідних документів для забезпечення його видворення відсутня. 

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2021 року позов задоволено. 
Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації на строк 4 (чотири) місяці, а саме - до 08 год. 00 хв. 09 грудня 2021 року.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що позивачем не надано жодного доказу отримання компетентними органами запитів щодо ідентифікації відповідача. Дії позивача носять формальний характер та не можуть забезпечити його ідентифікацію через бездіяльність органів державної влади щодо отримання ідентифікуючих даних з країни походження відповідача протягом року з часу його повторного затримання. Зазначає, що позов щодо примусового видворення відповідача не подавався, відтак, вважає, що позивачем порушено норми щодо забезпечення подання позову щодо примусового видворення, у зв`язку з чим така можливість на даний час втрачена. Крім того зазначає, що спір щодо граничного строку затримання відповідача вже був вирішений апеляційним судом.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.06.2020 о 08 год. 00 хв. прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Сянки» територія Турківського району Львівської області, на напрямку 299 прикордонного знаку на відстані близько 30000 м від лінії державного кордону України, було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , який спільно з сімома громадянами Народної Республіки Бангладеш здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Республіки Польщі, поза пунктом встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.
11.06.2020 Мостиським районним судом Львівської області прийнято рішення про затримання відповідача з метою його ідентифікації.
13.08.2020 відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Чернігівській області де він на даний час перебуває.
04.12.2020 Личаківським районним судом міста Львова прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача з метою його ідентифікації.
28.01.2021 Восьмим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу відповідача було задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду міста Львова було змінено в частині утримання з шести місяців до трьох місяців, тобто до 09 березня 2021 р.
03.03.2021 Личаківським районним судом міста Львова прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача з метою його ідентифікації.
01.06.2021 Личаківським районним судом міста Львова прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача з метою його ідентифікації.
06.07.2021 Восьмим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу відповідача було задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду міста Львова було змінено в частині утримання з шести місяців до двох місяців, тобто до 09 серпня 2021 року.

Оскільки необхідних документів для ідентифікації особи відповідача до позивача в результаті вжиття ним заходів щодо встановлення особи відповідача не надійшло, що унеможливлює підготовку ним документів про забезпечення видворення відповідача за межі території України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на цей час неможливо ідентифікувати відповідача через неодержання на запити позивача документів, необхідних для ідентифікації відповідача, відповідач не має жодних документів, які ідентифікують його особу, а також він умисно чинить перешкоди і не співпрацює з позивачем під час процедури його ідентифікації.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного су-ду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не мо-же зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011               № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).
Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно із частиною першою статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Частинами одинадцятою - тринадцятою статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.
При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Так, зокрема, відповідно до пункту першого розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як видно з матеріалів справи, з метою ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення відповідача Львівським прикордонним загоном на Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України направлено запити № 21/2393 від 22.02.2021 та № 21/6619 від 14.05.2021.
З ДКС МЗС України через Посольство України в Республіці Польща направлено запит до Посольства Бангладеш в Республіці Польща № 71/6137-500-31595-ВН від 25.03.2021. Окрім того, 22.07.2021 до Посольства Бангладеш в Республіці Польща повторно направлено запит щодо ідентифікації громадян Бангладеш, в тому числі відповідача і документування їх свідоцтвом про повернення. Однак відповіді на запити не поступило, документи на ідентифікацію відповідача та свідоцтво про повернення не поступили.
Також з метою пришвидшення заходів з ідентифікації відповідача до Адміністрації Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства направлено листи з пропозицією заповнити анкету та надати копії документів, що посвідчують особу відповідача, проте копії жодного документа відповідач не надав. 
Разом з тим, відповідач не йде на співпрацю, неодноразово відмовився від співпраці із прикордонниками, відмовився оформити анкету та добровільно звернутися до Посольства Бангладеш в Республіці Польща для виготовлення документів.
Тобто, наведене свідчить про те, що позивачем вживалися заходи для ідентифікації особи відповідача з метою вирішення питання про його примусове видворення, які не дали бажаних результатів та зумовили необхідність подальшого затримання із вказаною метою.

З огляду на наявність умови, передбаченої частиною тринадцятою статті 289 КАС України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача з метою примусового видворення (реадмісії) у строк затримання, встановлений у судовому рішенні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність належних правових підстав для продовження строку його затримання.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують ні факту незаконного перебування відповідача на території України, ні факту відсутності у нього документів, що підтверджують особу та країну походження, ні наявності обставин, які унеможливлюють належну ідентифікацію особи для забезпечення видворення за межі території України.
Водночас, суд апеляційної інстанції враховує те, що вимоги позивача не порушують максимального строку затримання іноземців та осіб без громадянства, встановленого частиною четвертою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та частиною одинадцятою статті 289 КАС України.
При цьому суд зазначає, що можливість звернення позивача з позовом про затримання іноземця з метою його ідентифікації та (або) забезпечення видворення не обов`язково пов`язується із наявністю такого факту, як попереднє звернення до суду з позовом про примусове видворення, так як прийняттю рішення про примусове видворення іноземця передує процедура його ідентифікації з метою встановлення обставин щодо країни його походження з метою його видворення до обумовленої країни, що свідчить про безпідставність доводів, зазначених в апеляційній скарзі.
Щодо доводів скаржника, що спір щодо граничного строку затримання відповідача вже був вирішений апеляційним судом, колегія суддів зазначає, що суд надає оцінку спірним правовідносинам станом на час подання адміністративного позову, тобто в цьому випадку з урахуванням неможливості ідентифікації відповідача в межах встановленого в судовому рішенні строку.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.  

Керуючись ст.ст. 229, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року в адміністративній справі № 463/8693/21  – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 27 вересня 2021 року.