Справа № 344/51/20 
Провадження № 22-ц/4808/1132/21 
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Василишин Л.В.,
суддів:                        Горейко М.Д., Максюти І.О.,
секретаря                Максимів Ю.В.
з участю представника апелянта адвоката Рокетської С.В.
представника позивача адвоката Вінтоняка Н.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ " ПриватБанк " на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2021 року у складі судді Бородовського С.О., ухвалене в м.Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про усунення перешкод у користуванні грошовими коштами та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про усунення перешкод у користуванні грошовими коштами та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом останніх 10 років він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». У лютому 2015 року банк заблокував йому доступ до його банківських рахунків з невідомих причин, внаслідок чого він не міг користуватися своїми картковими/банківськими рахунками через банківські відділення, а також через термінали самообслуговування клієнтів, банкомати та інтернет-банкінг «Приват24».
Вказані дії банку змусили його звертатися у відділення АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання пояснень та обґрунтованих причин відсутності доступу до наявних власних банківських рахунків та відсутності можливості відкрити нові рахунки в АТ КБ «ПриватБанк». У телефонному режимі працівники банку надали йому інформацію, що з лютого 2015 року він перебуває у так званому «чорному списку» клієнтів банку, однак причин внесення його в цей список не надали.
У 2019 році він звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій просив надати інформацію про наявність у нього відкритих, заблокованих, поточних рахунків, поточних рахунків для операцій з використання електронних платіжних засобів, рахунків із спеціальним режимом використання у національній та іноземній валютах, а також інформацію про наявність чи відсутність у нього заборгованості, наявність кредитних договорів, непогашених кредитних зобов`язань. 
Відповідач надав йому письмову інформацію, в якій вказав лише про відкриті рахунки.
Вважає, що дії відповідача з блокування його банківських платіжних карток та рахунків є незаконними, оскільки відсутні будь-які рішення суду про арешт коштів на його рахунках, крім того, відсутні й інші передбачені законом підстави для обмеження його права на розпорядження грошовими коштами.
Враховуючи викладене, просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, які знаходяться на його карткових/банківських рахунках у межах фактичного залишку коштів, шляхом розблокування його карткових/банківських рахунків та поновлення фінансових операцій за ними.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на карткових/банківських рахунках, відкритих на його ім`я згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 09.03.2021 № 20.1.0.0.0/7-210218/11146 у межах фактичного залишку коштів, шляхом розблокування карткових/банківських рахунків. В іншій частині вимог відмовлено.        
Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Скарга обґрунтована тим, що банком було призупинено здійснення операцій з використання платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, на підставі аналізу руху грошових коштів останнього, оскільки позивач використовує платіжну картку як засіб доступу до відкритого на його ім`я рахунку, з порушенням умов договору між ним та банком, а саме: для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми.
Звертає увагу суду на п. 1.1.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті банку, згідно із яким банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій. Згідно із п. 2.1.4.14 Умов, клієнт дає свою згоду, що банк може блокувати можливість використання картки при здійсненні ризикових операцій, а так само на підставі внутрішніх процедур банку та операційних правил міжнародних платіжних систем. Можливість обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на рахунку передбачена також ст. 1074 ЦК України. 
Відтак, дії банку відповідають укладеному між сторонами договору та нормам чинного законодавства, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
З наведених підстав, апелянт просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить відхилити апеляційну скаргу.
Вказує на те, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», проте здійснення обмежень відповідно до вказаного закону є чітко регламентованим за термінами та процедурою, які не дотримані банківською установою у застосуванні обмежень з розпорядження коштами.
Крім того, зазначає, що банк не надав йому жодної інформації про підстави припинення надання йому банківських послуг, а матеріали справи не містять будь-яких письмових доказів, які би підтверджували доводи відповідача щодо обґрунтованості його дій по блокуванню карток та обмеженню доступу до його рахунків, здійснення ним незаконних операцій. Відтак дії банку є безпідставними та не відповідають нормам чинного законодавства.
У засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала, просила її задоволити. Суду пояснила, що банк, як суб`єкт фінансовго моніторингу, призупинив рух коштів на рахунках позивача, оскільки було встановлено факт здійснення ризикових для банку операцій. Такі дії проведено в межах укладеного між сторонами договору на підставі Умов та правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті банку, до яких приєднався позивач підписавши анкету-заяву.
Представник відповідача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23.03.2011, ОСОБА_1 звернувся в АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, що підтверджує факт існування договірних відносин між сторонами.
Згідно із довідкою, виданою АТ КБ «ПриватБанк», станом на 23.02.2021 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 33450,99 грн згідно угоди від 03.02.2015р.
При цьому, сторонами не заперечуються, а отже, не підлягають доказуванню обставини того, що АТ КБ "ПриватБанк" позивачу заблоковано доступ до його банківських рахунків. У судовому засіданні представник апелянта на запитання суду пояснила, що дійсно у 2015 році мало місце призупинення руху коштів, відкритих ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» з причин наведених у апеляційній скарзі. Докази відновлення операцій чи проведення відповідних заходів щодо встановлення правомірності проведених позивачем операцій представити не може .
Задовольняючи позов частково, шляхом зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на карткових/банківських рахунках, відкритих на його ім`я згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 09.03.2021 № 20.1.0.0.0/7-210218/11146 у межах фактичного залишку коштів, шляхом розблокування карткових/банківських рахунків, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не обґрунтував правомірність блокування карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача, не надав доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні дії клієнта, не довів порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення, яких було заблоковано його картковий рахунок, порушив строки зупинення фінансових операцій. 
Переглядаючи спір в апеляційному порядку в частині задоволення позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на лютий 2015 року, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдженн язброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Вказана норма передбачає вичерпний перелік підстав, за яких банк наділений повноваженнями щодо обмеження прав клієнта в частині розпоряджання грошовими коштами, розміщеними на його рахунку. Такі обмеження, у тому числі, повинні відповідати вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який чітко регламентує терміни та процедуру, дії банку при застосуванні обмежень з розпорядження коштами клієнта. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 1702-VII від 14.10.2014, банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу. 
Статтею 17 вказаного закону регламентований механізм зупинення та відновлення фінансових операцій, у випадку, якщо вони є підозрілими. Так, відповідно до вказаної статті суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансових операцій: третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції у разі неотримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій); наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, зазначеного в рішенні спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) відповідно до частини другої цієї статті або про зупинення видаткової фінансової операції відповідно до частини третьої цієї статті, повідомлення про скасування спеціально уповноваженим органом такого рішення, але не пізніше 31 робочого дня з дня зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій); наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції), зазначеної у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій); наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу доручення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини п`ятої статті 23 цього Закону про поновлення фінансових операцій, зупинених на виконання відповідного запиту уповноваженого органу іноземної держави. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє клієнту у разі його звернення про зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо строк її (їх) зупинення перевищив сім робочих днів. Зупинення та поновлення здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій) відбувається у порядку, визначеному суб`єктами державного фінансового моніторингу, які здійснюють державне регулювання і нагляд за діяльністю суб`єктів первинного фінансового моніторингу в межах їх повноважень. Прийняття спеціально уповноваженим органом рішень про зупинення (подальше зупинення, продовження зупинення) відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції), зупинення чи поновлення проведення або забезпечення моніторингу фінансової операції відповідної особи на виконання запиту уповноваженого органу іноземної держави та доведення рішень чи доручень спеціально уповноваженого органу до суб`єкта первинного фінансового моніторингу здійснюється у порядку, що встановлюється центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені цій статті, є остаточними та продовженню не підлягають.
Отже, правомірність блокування банківських рахунків можливе лише за наявності відповідного рішення суду про це або у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 18 вересня 2019 року у справі 216/4901/15-ц, від 22 грудня 2020 у справі № 234/10688/18 та від 05 березня 2021 року у справі № 431/86/16-ц .
Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази дотримання банком зазначених вище вимог, а також докази здійснення позивачем незаконних операцій, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» належним чином не обґрунтувало правомірність блокування банківських рахунків, відкритих на ім`я позивача, доказів на підтвердження наявності порушень позивачем вимог законодавства, за наслідками яких було заблоковано його рахунок, не надало та, незважаючи на звернення ОСОБА_1 , не вчинило дій, направлених на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належними позивачу грошовими коштами, розміщеними на його рахунках. 
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що дії банку відповідали Умовам та Правилам надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті банку, оскільки такі відсутні у матеріалах справи, як і докази узгодження його положень з позивачем відповідним підписанням та не можуть суперечити вимогам законодавства, зокрема статті 1074 ЦК України, яка передбачає вичерпний перелік підстав щодо обмеження прав клієнта в частині розпоряджання грошовими коштами.
Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, що їх регулює та прийняв обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першоїінстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає. Частиною 6 статті 19 ЦПК Українивизначено, щосправи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16.08.2021.

Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Горейко М.Д.
                                                                Максюта І.О.