15.09.21
22-ц/812/1336/21
Справа №482/530/21 Головуючий у 1-й інстанції Сергієнко С. А. 
Провадження № 22ц/812/1336/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О. 

П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 вересня 2021 року                                                         м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В., 
          із секретарем: Лівшенком О. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Миколаївської міської ради
на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Сергієнка С. А. в залі суду у місті Нова Одеса Миколаївської області о 8 год. 30 хв. зі складанням його повного тексту, по справі 
за заявою
ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Миколаївська міська рада,
про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем,

В С Т А Н О В И Л А: 

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, із зазначенням заінтересованою особою – Миколаївської міської ради, та просила встановити факт її проживання однією сім`єю на протязі п`яти років, починаючи з жовтня 2015 року зі спадкодавцями ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що у період з жовтня 2015 року і до смерті кожного зі спадкодавців проживала з ними разом однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої була ОСОБА_2 .. За період спільного проживання з ОСОБА_3 , як чоловіком, без реєстрації шлюбу, та його матір`ю ОСОБА_2 , вони разом проживали у квартирі та утримували її за спільні кошти.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та після її смерті спадщину прийняв син померлої ОСОБА_3 , як єдиний спадкоємець, який проживав та був зареєстрований зі спадкодавицею. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 загинув, та його похованням займалася позивачка, оскільки постійно проживала з ним, як з чоловіком, однією сім`єю на протязі п`яти років. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має.
Посилаючись на ці обставини позивачка зазначила, що встановлення юридичного факту їй необхідно для визнання в порядку, передбаченому статтею 1264 ЦК України, права власності на квартиру АДРЕСА_1 , як спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 .
Відзиву або заперечень на подану ОСОБА_1 заяву від заінтересованої особи Миколаївської міської ради не надано. 
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року заяву задоволено частково, ухвалено про встановлення факту проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено факт спільного проживання з померлим, який необхідно їй для реалізації права на спадкове майно.
В апеляційній скарзі представник Миколаївської міської ради, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким відмовити у встановлені такого факту.
На думку представника заінтересованої особи, судом не звернута увага на положення статті 74 СК України, внаслідок чого не застосована відповідна судова практика з висловлених ВС правових позиції щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою визнання набутого за цей час майна спільною сумісною власністю. Заявницею не надано жодного доказу на підтвердження факту спільного проживання з померлим, в тому числі письмового, внаслідок чого судове рішення не ґрунтується на процесуальному законі.
В частині відмови судове рішення не оскаржено.
У письмовому відзиві заявниця ОСОБА_1 , діючи через свого представника, вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, та надала додаткові письмові докази на підтвердження такого факту.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання разом з померлим  ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, який належним чином доведений у судовому засіданні заявницею.
З таким висновком слід погодитися, оскільки він відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права.
При вирішенні справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2 .. В квартирі проживали та були зареєстровані: власник ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 (а.с.19-26, 13-18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 власник житла ОСОБА_2 померла, та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, яку прийняв єдиний її спадкоємець за законом першої черги, який проживав та був зареєстрований разом з нею – її син ОСОБА_3 (а.с.12, 114-120), але не оформив спадщину в установленому законом порядку. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 , яку він прийняв після смерті своєї матері (а.с.18, 114-120). На час смерті у зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей не мав. Спадкоємців першої-третьої черги не має.
В той же час, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги, ОСОБА_1 в порядку, встановленому статтями 1258, 1264, 1268 ЦК України, звернулася із відповідною заявою до нотаріуса, яким їй відмовлено у видачі свідоцтва про спадок з наданням роз`яснень про необхідність встановлення у судовому порядку нею факту проживання однією сім`єю спадкоємця з померлим на протязі п`яти років. 
Після чого ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до суду, надавши в якості доказів покази свідків ОСОБА_4 , яка є сусідкою по квартирі у будинку АДРЕСА_3 та ОСОБА_5 , яка є членом родини, що проживає поряд з будинком АДРЕСА_3 та була на протязі тривалого часу знайома з ОСОБА_3 , а також письмові докази на підтвердження проведення заявницею поховання ОСОБА_3 та отримання нею, після смерті відповідних документів щодо померлого та допомоги на поховання.
Надані заявницею свідки судом допитані, а письмові докази досліджені (а.с.52-59), на підставі чого встановлено, що за шість років до смерті ОСОБА_3 з ним постійно проживала в якості жінки заявниця ОСОБА_1 , з якою сусіди постійно спілкувалися, та кожного ранку вигулювали собак, а померлий представляв заявницю, як жінку, з якої він постійно проживає. Похованням ОСОБА_3 , як свого чоловіка займалася виключно ОСОБА_1 ..
До суду апеляційної інстанції заявницею та її представником додатково надані договори на часткове обслуговування з утримання квартири АДРЕСА_2 , які у 2017-2018 роках укладені від імені заявниці, договори на придбання будівельних матеріалів та їх доставку, виконання робіт, квитанції з їх оплати, договір на придбання та доставку телевізору, його заміну на протязі 2015 по 2019 років, з яких можливо встановити, що утриманням та облаштуванням квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 займався спільно з ОСОБА_1 , за спільні кошти, внаслідок чого «поза розумним сумнівом» заявницею у суді доведено факт наявності у неї з померлим спільних інтересів, спільного ведення господарство за спільним місцем мешкання у період, починаючи з жовтня 2015 року (а.с.148-166). 
Тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено факт проживання однією сім`єю заявниці з померлим на протязі п`яти років та у відповідності до статті 1264 ЦК України, статті 3 СК України та статей 315, 319 ЦПК України, оскільки такі висновки суду ґрунтуються не лише на показаннях свідків, а і з огляду на наявність інших письмових доказів, які свідчать про конкретні спільні або індивідуальні трудові зусилля ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 , починаючи з жовтня 2015 року та по 29 грудня 2020 року, внаслідок яких вони почали проживати разом, одержали спільні або особисті доходи для утримання майна, вели спільне господарство, та мали спільний побут та бюджет.
Отже, заявницею надані суду допустимі та належні докази на підтвердження обставин, характерних для сімейних правовідносин, якими вважаються проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, та які відповідають висновку Конституційного суду України, який ним наведено у своєму рішенні від 3 червня 1999 року № 5-рп/99, де вказано, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.
За такого висновок суду першої інстанції про факт перебування позивачки та померлого з жовтня 2015 року у сімейних стосунках, а ні у робочих або дружніх стосунках, що є відмінними від сімейних, ґрунтуються на наданих та досліджених судами двох інстанцій доказах.
Доказів, які б доводили протилежне, суду не надано, та заінтересованою особою не наведено.
Посилання представника заінтересованої особи на судову практику, яка регулює підстави для визнання майна спільної сумісної власністю жінки та чоловіка, які проживають разом без реєстрації шлюбу, в цьому випадку є недоречним, оскільки заявницею встановлюється факт не для визнання квартири спільно нажитим майном, а виключно для прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтею 1264 ЦК України. А отже, така практика не є практикою з розгляду аналогічних справ з тотожними ним правовідносинами.
На час перегляду справи у суді апеляційної інстанції заявницею реалізовано захист своїх прав, як спадкоємиці четвертої черги шляхом отримання свідоцтва про право на спадок, після смерті ОСОБА_3 ..
За таких обставин рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а зроблені ним висновки є такими, що відповідають обставинам справи, не підлягає зміні чи скасуванню, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає залишенню без змін. 
Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради – залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                  О. О. Ямкова        
        Судді                                                                 О. В. Локтіонова                                                                                        Т. В. Серебрякова