Дата документу 24.09.2021 Справа № 333/1044/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Єдиний унікальний №333/1044/21 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Провадження №22-ц/807/3233/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді - доповідача  суддів:	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,
В С Т А Н О В И В:
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2019 року на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 626 грн. на 4 000 грн. щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з неврологічним захворюванням дитина перебуває на обліку, має інвалідність, потребує постійного догляду, в зв`язку з чим витрати на утримання дитини значно збільшились. 

З наведених підстав позивач просить суд позов задовольнити та змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання сина, збільшивши їх розмір до 4000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2021 року позов було задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у виді твердої грошової суми на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2019 року на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) гривень, щомісячно, на 2 013 (дві тисячі тринадцять) гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 , судовий збір в розмірі 908,00 грн. в дохід держави.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2021 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та задовольнити їх в повному обсязі.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при винесені рішення не врахував, що малолітня дитина має інвалідність, потребує постійного уходу, що фактично позбавляє матір можливості працювати, та те що для встановлення нормального рівня життя та фізичного розвитку їхньої дитини необхідно збільшити суму аліментів до рівня 4000 гривень.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн. (2270 грн. х 100 = 227 000,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
  Встановлено, що предметом позову в цій справі є розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що остання на підтвердження своїх вимог надала копії медичних документів, згідно яким неповнолітній ОСОБА_3 страждає на неврологічне захворювання, перебуває на обліку в медичному закладі, а також копії платіжних документів, що підтверджують витрати позивача на придбання для дитини ліків та медикаментів, а також на проходження численних обстежень у медичних закладах, що зростання витрат позивача на лікування та оздоровлення дитини, тобто на фактичне утримання ОСОБА_3 , за відсутності доходів в ОСОБА_1 , у останньої погіршився матеріальний стан, та врахувавши відомості про доходи за 2020 рік – 1 квартал 2021 року ОСОБА_3 , які є відсутні, з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, позов задоволено частково.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 17.10.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.
Копією свідоцтва про народження, виданого 04.03.2016 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 .
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкають в АДРЕСА_2 .
Копією посвідчення, виданого 12.06.2017 року Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради встановлено, що ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом. Зі слів ОСОБА_1 встановлено, що дитині призначена соціальна допомога у розмірі 2138 грн. щомісячно.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1 000 грн. щомісячно.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2019 року розмір аліментів, стягнутих рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , змінено з 1000 грн. на 1626 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 31.07.2019 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2019 року залишено без змін. 
ОСОБА_1 посилається на те, що сума аліментів в твердій грошовій сумі, які за рішенням суду стягуються з відповідача є недостатньою для повноцінного утримання дитини, а тому просить збільшити розмір вказаних аліментів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надала суду копії медичних документів, згідно яким неповнолітній ОСОБА_3 страждає на неврологічне захворювання, перебуває на обліку в медичному закладі, а також копії платіжних документів, що підтверджують витрати позивача на придбання для дитини ліків та медикаментів, а також на проходження численних обстежень у медичних закладах.
З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2021 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дітей, суд дійшов до висновку, що попередньо визначений розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню.
У зв`язку з зростанням витрат на лікування та оздоровлення дитини, тобто на фактичне утримання ОСОБА_3 , за відсутності доходів в ОСОБА_1 , у останньої погіршився матеріальний стан, що дало обґрунтовані підстави доя суду першої інстанції для часткового задоволення позову.
При визначені розміру аліментів, що судом було взято до уваги, що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років з 1 липня 2021 року в Україні складає 2 013 грн., позивач отримує на дитину соціальну допомогу в розмірі 2 138 грн., в зв`язку із тяжким захворюванням дитини позивач не має можливості працювати, оскільки дитина потребує постійного догляду, іншого доходу, крім соціальної допомоги та аліментів, не має.
Крім того, на запит суду було витребувано інформацію, про витребування ГУ ДПС у Запорізькій області надало відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, з яких вбачається, що у відповідача ОСОБА_3 відсутні відомості про доходи за 2020 рік – І квартал 2021 року.

Також колегія суддів погоджується висновку суд, щодо твердження щодо платоспроможність відповідача сплачувати аліментів у сумі 4 000 грн. щомісячно, оскільки позивачем не надано жодного доказу який би підтверджував, що за своїм матеріальним станом відповідач здатний сплачувати аліменти у даному розмірі.

За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 2013 грн, оскільки ОСОБА_2 є батьком дитини, яка проживає разом з матір`ю, а тому на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини.
Крім того, встановлюючи такий розмір аліментів, суд першої інстанції врахував вимоги частини другої статті 182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідач є працездатною особою, зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, та врахувавши, що стан здоров`я та матеріальні потреби дитини зумовлюють стягнення аліментів з відповідача на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2013 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів у визначеному розмірі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ( частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно проігнорував доводи апелянта, та не стягнув аліменти у розмірі 4000 грн. щомісячно, що не ґрунтується на фактичних обставинах та не враховує матеріальні можливості відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки належних та беззаперечних доказів, які б свідчили проте, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному в позові позивачкою розмірі, а саме у сумі 4000 грн., ОСОБА_1 суду не надала, що є її процесуальним обов`язком відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України.
Напроти, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що його матеріальний стан з 14.05.2019 року не змінився, він на теперішній час не працює, не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, який позивачка зазначає у позовній заяві ( а.с. 54-58).
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновком суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
    Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 367,369, 374, 375, 381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИВ:
   Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
  Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2021 року в цій справі, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 24 вересня 2021 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С. 	Маловічко С.В.