П О С Т А Н О В А
                                   І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
14 липня 2021року                                                                                  м. Київ
         
Справа № 370/2883/20
Провадження: № 22-ц/824/9586/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.
секретар Гулієв М.Д.о,
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах Макарівської селищної ради восьмого скликання Київської області
 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Тандира О.В., 
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Макарівської селищної ради Київської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування,
 
                                                   в с т а н о в и в :
 
У грудні 2020 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина за законом відносно земельних ділянок, щодо яких вона за життя не встигла завершити процедуру приватизації. Нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки через відсутність правовстановлюючих документів на них. На підставі викладеного, позивачі, посилаючись на ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1268 ЦК України, просили суд визнати за ними у порядку спадкування після смерті матері право на завершення приватизації та безоплатної передачі у власність у рівних частинах земельних ділянок площею 0,4938 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222786500:04:020:0016, що розташована по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1206 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222786501:01:007:0077, що розташована по АДРЕСА_1 .
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02 березня 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на завершення приватизації та отримання у власність в рівних частинах по 1/2 за кожним земельної ділянки площею 0,4938 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222786500:04:020:0016, що розташована по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1206 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222786501:01:007:0077, що розташована по АДРЕСА_1 .
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах Макарівської селищної ради восьмого скликання Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове  рішення про відмову в позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не встановлено обставин завершення відведення земельної ділянки із земель комунальної власності, а саме, чи було прийнято рішення про затвердження технічної документації щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_4 . Також вказував, що однією з умов для задоволення позовних вимог є відмова органу місцевого самоврядування спадкоємцю у завершенні процедури приватизації, однак матеріали справи не місять доказів, що позивачі зверталися до органу місцевого самоврядування із заявою про завершення процедури приватизації земельних ділянок, як і не містять доказів відмови такого органу у завершенні приватизації. Також позивачами не надано доказів, що унеможливлювали отримання ОСОБА_4 правовстановлюючих документів. Окрім того, судом першої інстанції належним чином не виконано обов`язку щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ганенко Р.А.  в інтересах  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги та зазначав, що висновки суду першої інстанції не суперечать позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові  від 20 березня 2019 року у справі 350/67/15-ц.  Не отримання ОСОБА_4 правовстановлюючого документу на протязі 5 років з дня отримання дозволу на приватизацію землі  не свідчить про  незаконність оскаржуваного рішення, оскільки чинне земельне законодавство не визначає граничного строку чинності рішення органу місцевого самоврядування на приватизацію земельної ділянки. Також вказував, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.  Про порушення своїх прав позивачі дізнались у 2020 році, звернувшись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса від 28.11.2020 року їм було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії. Отже, позов  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано в межах строку позовної давності.  
В судовому засіданні ОСОБА_5   в інтересах Макарівської селищної ради підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.
ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачів, ОСОБА_4 (а.с. 13-15).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за законом, до якої, окрім іншого майна, увійшло право на отримання у власність земельних ділянок: площею 0,4938 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222786500:04:020:0016, що розташована по АДРЕСА_1 ; площею 0,1206 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222786501:01:007:0077, що розташована по АДРЕСА_1 .
Рішенням сесії Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області п`ятого скликання від 09.01.2007 року №33-V-V «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_4  надано дозвіл на приватизацію ділянок, згідно поданих заяв, в розмірі 0,95 га у АДРЕСА_2 , в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,12 га для ведення ОСГ по АДРЕСА_1 , в розмірі 0,50 га для ведення ОСГ, 0,08 га на строві(так у документі) по АДРЕСА_3 (а.с. 18).
Згідно інформаціїГоловного управління Держгеокадастру у Київській області власником земельних ділянокплощею 0,4938 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222786500:04:020:0016 та площею 0,1206 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222786501:01:007:0077 є ОСОБА_4 (а.с. 19-21).
У визначений законом строк   ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7  звернулись із заявамидо державного нотаріуса Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області щодо прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 (а.с. 43).
Позивачі ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 прийняли в рівних долях частину спадкового майна померлої ОСОБА_4 , зокрема, право на земельну частку (пай), розміром 5,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності СПП «Перемога», про що їм видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.11.2013 року (а.с. 44).
Постановою державного нотаріуса Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області Омельчук К.А. № 1333/02-31 від 28.11.2020 року відмовленоу видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності спадкодавця на ці ділянки (а.с. 45-46).
Згідно відповідівідділу у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області №2089/172-20 від 15.10.2020 року, станом на 01.01.2013 року в Книзі записів про реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, Розділі 1 записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки фізичних осіб відсутні записи про реєстрацію та видачу державних актів на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 22).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що  позивачі належать до спадкоємців першої черги за законом після смерті матері, спадщину у встановленому законом порядку прийняли, інші спадкоємці, які би прийняли спадщину відсутні, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, оскільки спадкодавець за життя, розпочавши процес їх приватизації, не встиг його завершити, а тому до спадкоємців в порядку спадкування переходить право на завершення процесу приватизації цієї ділянки.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.
ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно   до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. 
Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 350/67/15-ц, провадження № 14-652цс18.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачі набули  право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали їх матері ОСОБА_4 , на підставі статей 1216, 1218 ЦК України. Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на звершення приватизації земельних ділянок є те, що позивачі вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто, особистого майнового права спадкодавця.
До складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя в установленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.
Колегія суддів зауважує, що предметом цього спору є визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок  та права на одержання свідоцтва на право власності на земельні ділянки, приватизація яких була розпочата, проте не завершена за життя спадокодавця. 
 Оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємець має право звернутися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на своє ім`я.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді 17 квітня 2019 року справи № 723/1061/17, провадження № 61-26091св18.
Матеріали справи свідчать, що  ОСОБА_4 за життя розпочала процедуру приватизації землі, проте, не закінчила її у зв`язку із смертю. Спірні земельні ділянки сформовані як об`єкти цивільних прав, ділянкам присвоєно кадастрові номера 3222786500:04:020:0016 та 3222786501:01:007:0077. Зазначена обставина підтверджена належними і допустимими доказами.
Позивачі є спадкоємцями померлої ОСОБА_4 , до спадщини якої входить,  у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельних ділянок, при цьому, це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. 
Беззаперечним є також і той факт, що ОСОБА_4 є  власником спірних земельних ділянок, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права власності на земельну ділянку. Факт наявності у ОСОБА_4 права приватної власності на вказані земельні ділянки відповідачем Макарівською селищною радою під час судового розгляду справи не заперечувався, а відтак доводи апеляційної скарги щодо не встановлення судом обставин щодо прийняття рішення про затвердження технічної документації про відведення земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_4 колегією суддів до уваги не приймаються.
Не можуть бути взяті до уваги колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що обов`язковою і необхідною умовою для задоволення позову спадкоємця є відмова органу місцевого самоврядування у завершені приватизації, оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації, а тому спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації земельної ділянки та одержання правовстановлюючих документів про право власності на неї. 
Саме по собі звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду із вказаним позовом  та не визнання його відповідачем Макарівською селищною радою свідчить про порушене право позивачів, яке підлягає захисту в судовому порядку.
 При цьому, як зазначено Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, наявність чи відсутність відмови органу приватизації не є обов`язковим фактом, з яким закон пов`язує можливість ухвалення судом рішення про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 отримала рішення про приватизацію земельних діяло нок у 2007 році, і, відповідно мала  5 років на отримання правовстановлюючого документу, не свідчать про  незаконність оскаржуваного рішення, оскільки чинне земельне законодавство не визначає граничного строку чинності рішення органу місцевого самоврядування на приватизацію земельної ділянки.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачами строку позовної давності, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому.
Про порушення своїх прав позивачі дізнались у 2020 році, звернувшись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак, постановою державного нотаріуса від 28.11.2020 року їм було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії. Отже, позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано в межах строку позовної давності. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   в інтересах Макарівської селищної ради восьмого скликання Київської областізалишити без задоволення.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 березня 2021 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   
 
Повне судове рішення складено 22 липня 2021 року.

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         А.А. Пікуль 

                                                                                                             О.В. Борисова