У х в а л а    
 
13 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 463/801/19
 
провадження № 61-14158ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Басистого Владислава Олексійовича на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2021 року за  заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинного будівництва,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинного будівництва.
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у зазначеній вище справі. 
 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2021 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , якими не доведено підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні.
 
25 серпня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, представник ОСОБА_1 - адвокат Басистий В. О. подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в  якій заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким заяву  ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.
 
У касаційній скарзі заявник вказує, що повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції вручено 20 липня 2021 року, надавши цьому підтверджуючі документи.
 
Частинами першою та другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення. 
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
 
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним й обґрунтованим.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо заміни сторони у  справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Положення пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України у поєднанні з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України стосовно забезпечення апеляційного оскарження судових рішень слід розуміти так, що у цивільному процесі підлягають оскарженню в апеляційному та касаційному порядку судові рішення як про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження, так і про відмову у заміні сторони.
 
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження 61-16520сво18).
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Предметом оскарження у цій справі, як вбачається зі змісту касаційної скарги, є судове рішення першої та апеляційної інстанції про відмову у заміні сторони виконавчого провадження.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 442 ЦПК України.
 
Правонаступництво можливе на усіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України.
 
Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні. 
 
Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України стягувач у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою.
 
Виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, заміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
Приймаючи до уваги положення статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі передання стягувачем своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна стягувача відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового стягувача переходять права первісного стягувача у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.
 
Звернення правонаступника стягувача із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Таким чином, заміна стягувача у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового стягувача переходять права первісного стягувача у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
 
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України  від  20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 провадження                                    № 61-46230св18.
 
При цьому процесуальне правонаступництво можна визначити як заміну сторони чи третьої особи у спірних або встановлених судом правовідносинах внаслідок зміни суб`єктів права або обов`язку в матеріальних правовідносинах. Тобто, спочатку має відбутися зміна у матеріальних відносинах, щодо яких розглянутий спір, а потім, як наслідок, здійснено процесуальне правонаступництво.
 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, що вбачається з офіційних сайтів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 серпня 2020 року № 221100485, що житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1 кв. м, житловою площею 57.3 кв. м належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 з часткою у розмірі 31/100, ОСОБА_2 з часткою у розмірі 31/100 та ОСОБА_3 з часткою у розмірі 38/100.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про те, що відсутні підстави для заміни боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № 59221179 та № 59249299 відповідно.
 
Відтак, враховуючи вище викладене, суд першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, відмовивши у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки заявником не доведено підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні, так як ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 .
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не впливають на законність й обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом.
 
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразовоувказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, є необґрунтованою. 
 
Правильне застосовування норм ЦПК України є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а  наведені у  ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
 
Керуючись частиною четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Басистого Владислава Олексійовича про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
 
Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Басистого Владислава Олексійовича строк на касаційне оскарження ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 22 червня 2021 року. 
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Басистого Владислава Олексійовича на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2021 року за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинного будівництва відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                              О. В. Білоконь

                                                                                                             Н. Ю. Сакара