ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 681/892/16-ц
провадження № 61-5527св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану адвокатом Брухалем Тарасом Івановичем, на рішення Полонського районного суду Хмельницької області 
від 2 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Горщара А. Г., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «УкрСиббанк» звернулося з позовом до  ОСОБА_1 і ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову вказувало, що 19 лютого 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк (далі - АКІБ) «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 11301049000, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 
50 000 доларів США зі сплатою 13,9% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 16 лютого 2018 року. За умовами цього договору позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користування у порядку, строки, встановлені цим договором.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 19 лютого 2008 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 180873, відповідно до якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.
Вказувало, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за кредитним договором, тому на 13 червня 2016 року у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 46 666,01 доларів США та заборгованість за процентами у розмірі 55 545,39 доларів США.
За таких обставин просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 102 211,40 доларів США.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2018 рокупозов задоволено частково. 
Стягнено солідарно з  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 737,30 доларів США, що за курсом Національного банку України на 13 червня 2016 року становить 543 766,01 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 
14 847,34 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 6 889,96 доларів США. 
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив зі спливу позовної давності за вимогами банку про стягнення щомісячних платежів за період 
з 19 лютого 2008 року до 24 червня 2013 року.
Крім того, суд дійшов висновку про існування правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за щомісячними платежами, які підлягали сплаті 
з 24 червня 2013 року до 13 червня 2016 року, за якими не спливла позовна давність, вважаючи позовні вимоги в цій частині доведеними належними і допустимими доказами.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення та задоволено апеляційну скаргу  ОСОБА_1 . Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2018 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до  ОСОБА_1 скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнено з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 12 234,72 грн судових витрат на відшкодування сплаченого судового збору.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вказав, що у квітні 2009 року банк змінив строк дії кредитного договору шляхом направлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитом і процентами; у листопаді 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Апеляційний суд зазначив, що вказаним діями банк змінив строк дії договору на 1 листопада 2010 року (початок перебігу позовної давності), тому звернення банку із цим позовом 
24 червня 2016 року відбулось поза межами позовної давності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У березні 2019 року представник ПАТ «УкрСиббанк» - адвокат Брухаль Т. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку суду апеляційної інстанції про сплив позовної давності за всіма щомісячними платежами, оскільки умовами укладеного сторонами договору встановлено обов`язок позичальника повернути кредит та нараховані проценти частинами кожного місяця, тому позовну давність необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих окремих зобов`язань. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обчислення позовної давності окремо за кожним платежем, проте помилково визначив розмір заборгованості.
Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність нарахування процентів за користування кредитом з 13 червня 2013 року до 13 червня 2016 року і відмовив у задоволенні позову в цій частині за спливом позовної давності, не врахувавши, що позовна давність застосовується виключно до обґрунтованих позовних вимог.
На думку заявника, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки умовам кредитного договору, абзацом 4 пункту 1.3.1 якого визначено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, вказаної 
в пункті 1.3.1. Нарахування вказаної процентної ставки за прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення прострочення сплати суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу з підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. 
Заявник вважає, що банк має право нараховувати проценти до моменту повернення кредиту у повному обсязі, тому висновок апеляційного суду про припинення у кредитора права нараховувати проценти після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитного договору та статтям 1048, 
1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
Також суди не врахували правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17 (провадження № 12-125гс18), про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.
Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не позбавляє кредитора права нараховувати проценти за користування кредитом, пені та інші штрафні санкції до дня фактичного виконання всіх зобов`язань за договором, про що йдеться і в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній постановах 
від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та від 21 вересня 2016 року 
у справі № 6-1252цс16, яку апеляційний суд не врахував.
На думку заявника, погоджене у договорі нарахування процентів після закінчення строку дії договору (абзац 4 пункту 1.3.1 кредитного договору) узгоджується з частиною другою статті 625 ЦК України, яка передбачає встановлення іншого розміру процентів. Тому висновки апеляційного суду не відповідають правовому висновку про застосування статті 625 ЦК України, викладеному Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2019 року у справі № 910/21449/17 та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 
2019 року у справі № 5017/1987/2012 (провадження № 12-289гс18).
Позиція інших учасників справи
У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк», в якому вказував на безпідставність її доводів та правильність висновку суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.
Провадження у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року в частині стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 12 234,72 грн судових витрат зі сплаті судового збору до закінчення перегляду судових рішень у касаційному порядку і ухвалою цього ж суду від 23 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19 лютого 2008 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та 
ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 11301049000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 13,9% за користування кредитом з кінцевим строком погашення не пізніше 16 лютого 2018 року. За умовами цього договору позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користування у порядку, строки, встановлені цим договором, відповідно до графіку погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів.
Пунктом 3.1.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати кредитних коштів, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному 
розділом 6 договору, у разі порушення позичальником умов цього договору та/або настання будь-якої події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобов`язання за цим договором.
Належне виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором забезпечено порукою за договором № 180873, укладеним 19 лютого 2008 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , відповідно до якого останній зобов`язався відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі солідарно.
Суди встановили, що, починаючи з листопада 2008 року, ОСОБА_1 припинив сплачувати кредит, тому на 13 червня 2016 року має заборгованість за кредитом у розмірі 46 666,01 доларів США та заборгованість за процентами 
у розмірі 55 545,39 доларів США.
Апеляційний суд встановив, що 1 листопада 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11301049000 від 19 лютого 2008 року у розмірі 468 863,83 грн та 12 333,35 грн пені. Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2011 року вказаний позов залишено без розгляду.
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону 
від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
Пунктом 1.2.2 кредитного договору визначено, що кредит надається строком 
до 16 лютого 2018 року.
У справі, що переглядається, судами встановлено, що 1 листопада 2010 року 
ПАТ «УкрСиббанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 19 лютого 2008 року № 11130104900.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі 
№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) викладено правовий висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 
2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, які були нараховані банком після закінчення строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки таке право кредитодавця припинилося після закінчення строку дії договору (1 листопада 2010 року).
Банком не заявлено вимоги про стягнення сум, передбачених частиною другою 
статті 625 ЦК України.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги є безпідставними.
У постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що за змістом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення процентів, нарахованих банком поза межами строку кредитування, проте помилково відмовив у задоволенні позову про стягнення процентів, нарахованих після 
1 листопада 2010 року, з підстав спливу позовної давності.
Неправильне застосування норм матеріального права надає суду касаційної інстанції повноваження не обмежуватися доводами та вимогами касаційної скарги як визначено частиною третьою статті 400 ЦПК України.
Відповідно до статті 412 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Зважаючи на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, однак вказали неналежні мотиви та підстави для такої відмови, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають зміні у їх мотивувальних частинах.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом того, що позовна давність обраховується за кожним щомісячним платежем окремо, не мають правового значення для правильного вирішення справи, оскільки, звернувшись у листопаді 2010 року із позовом про дострокове стягнення заборгованості, банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, після чого настав строк виконання договору у повному обсязі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 
№ 14-154цс18)).
Посилання заявника про те, що відповідно до пункту 1.3.1 договору банк має право нараховувати на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті, до моменту повного погашення заборгованості, відхиляються касаційним судом, оскільки банк, використавши своє право на дострокове стягнення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Такого висновку, здійснивши тлумачення змісту подібного пункту договору, дійшов Верховний Суд у постанові 
від 22 травня 2020 року у справі № 522/18782/15-ц (провадження 
№ 61-48538св18). 
Також підлягають відхиленню доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17 (провадження № 12-125гс18), про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки правовідносини у справі про стягнення заборгованості за договором підряду та процентів за користування чужими грошовими, що переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, не є подібними до обставин даної справи, у зв`язку з чим матеріально-правове регулювання спірних правовідносин є різним.
Посилання заявника на невідповідність висновків апеляційного суду правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та від 21 вересня 2016 року у справі 
№ 6-1252цс16, не впливають на правильність вирішення справи, оскільки Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаних висновків Верховного Суду України у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).
Крім того, касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що погоджене у договорі нарахування процентів після закінчення строку дії договору (абзац 4 пункту 1.3.1 кредитного договору) узгоджується з частиною другою статті 625 ЦК України, яка передбачає встановлення іншого розміру процентів, оскільки вимоги про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, банк не заявляв, тому вказані обставини не підлягають оцінці під час розгляду цієї справи.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про зміну судових рішень у їх 
мотивувальних частинах, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Щодо поновлення виконання судового рішення
Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року зупинено виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року в частині стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 12 234,72 грн судових витрат зі сплаті судового збору до закінчення перегляду судових рішень у касаційному порядку.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Так як постанову апеляційного суду в частині розподілу судових витрат залишено без змін, касаційний суд поновлює виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року у цій частині.
Керуючись статтями 400, 412 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги,статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану адвокатом Брухалем Тарасом Івановичем, задовольнити частково.
Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 
2018 року у частині, залишеній без змін апеляційним судом, та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
Поновити виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року в частині стягнення з Публічного акціонерного 
товариства «УкрСиббанк» на користь  ОСОБА_1 12 234,72 грн .
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко  С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук