УКРАЇНА

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА 
                                                                 
    Єдиний унікальний номер справи: 367/4161/21.     Номер провадження 33/824/3721/2021.     Категорія: ч. 2 ст. 212-3 КпАП України.  	        Говуючий у суді першої інстанції - Шестопалов Я.В         Головуючий у апеляційній інстанції - Дзюбін В.В.  	

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
18 серпня 2021 року м. Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В., 
 
за участю захисника - адвоката Войтенка В.В.,
 
переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні  адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2021 року, 
 
у с т а н о в и в:
 
Цією постановою судді місцевого суду з урахуванням постанови від 07 липня 2021 року про виправлення описки: 
 
ОСОБА_1 , громадянин України, який обіймає посаду першого заступника Ірпінської міської ради Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -   
 
 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 425,00 грн.
 
Також на підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн. 
 
  Як визнав установленим в оскарженій постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.    
 
26.03.2021 року ОСОБА_1 , обіймаючи посаду першого заступника голови Ірпінської міської ради Київської області, що розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. №2-А, у зв`язку з порушенням Закону України "Про доступ до публічної інформації", вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, яке виразилось у наступному.
 
Так, гр. ОСОБА_2 звернувся до Ірпінської міської ради Київської області із запитом від 17.03.2021 року, в якому просив надати інформацію про земельні ділянки на території Ради, які ще не передані у користування, а також надати графічні матеріали розташування таких земельних ділянок.
 
У відповідь листом від 26.03.2021 року №01-32/175 за підписом першого заступника міського голови Ірпінської міської ради Київської області ОСОБА_1 гр. ОСОБА_2 було відмовлено в наданні запитуваної інформації та повідомлено, що у Ірпінській міській раді Київської області відсутня відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформації щодо вільних земельних ділянок комунальної власності, які не надані у власність чи користування та можуть бути передані громадянам безоплатно у власність, згідно     ст. ст. 118, 121 Земельного кодексу України, оскільки службу містобудівного кадастру у Раді не сформовано та інвентаризацію земель в межах Ірпінської територіальної громади проведено не було.  
 
Після цього, листом Ірпінської міської ради Київської області від     30.04.2021 року №01-08/1657 за підписом першого заступника міського голови Ради ОСОБА_1. Секретаріату Уповноваженого з прав людини Верховної Ради України повідомлено, що запит гр. ОСОБА_2 від 17.03.2021 року розглянуто повторно, однак запитуваної інформації у відповідь надано так і не було у зв`язку з її відсутністю з причин непроведення інвентаризації земель комунальної власності.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову судді місцевого суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з істотними порушеннями норм адміністративного процесуального і матеріального права, просить: поновити йому строк на апеляційне оскарження; постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2021 року - скасувати та провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити в зв`язку               з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КпАП України.
 
ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлявся про день, час і місце її апеляційного розгляду              /а. с. 73/, проте не повідомив причин своєї неявки.
 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
 
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий                 і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується               з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається,    в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи              є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду         з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України"). 
 
На переконання суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 мав достатньо часу для захисту своїх прав і законних інтересів у даній справі.
 
За таких обстави, керуючись ст. 268 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, проти розгляду справи у його відсутність захисник Войтенко В.В. - не заперечував.
  
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови, доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 ; вислухавши пояснення його захисника - адвоката Войтенка Валерія Володимировича, який підтримав апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; вивчивши та перевіривши матеріали адміністративної справи, обміркувавши й оцінивши доводи скарги, викладені апелянтом, суд апеляційної інстанції вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження як пропущений з поважних причин, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.
 
 За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження      в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності        із законом.
 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа          в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів, чого суддя місцевого суду під час розгляду даної справи не дотримався.
 
У відповідності з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як        на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
 
 Згідно припису ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
 
 Відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV, є джерелом права в Україні.
 
Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України (заява №22150/02, пераграф 2),              у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають              в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись         в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
             
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані, виходячи з наступного.
 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
 
Так, за змістом ч. 2 ст. 212-3 КпАП України настає адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації                      з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, неповне надання інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.
 
Отже, диспозиція ч. 2 ст. 212-3 КпАП України - є бланкетною.
 
Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, полягає, зокрема, у неоприлюдненні інформації, обов`язкове оприлюднення якої передбачено законом.  
 
Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
 
Між тим, будь-яких належних доказів на підтвердження зазначених ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП України, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 - не містять.   
 
Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 254 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
 
Але, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, таке було виявлено 30.04.2021 року.   
 
Між тим, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено 31траваня 2021 року, тобто майже через місяць.
 
Також при складанні протоколу від 31.05.2021 року порушені конституційні права ОСОБА_1 , не роз`яснено його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КпАП України.
 
До цього ж, у порушення вимог ч. 2 ст. 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення від 31.05.2020 року складений за відсутності ОСОБА_1 та, відповідно, ним не підписаний.
Таким чином, при винесенні суддею місцевого суду оскаржуваної постанови порушені принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, не досліджено всіх фактичних обставин справи, що призвело до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КпАП України. 
 
Статтею 62 Конституції України , зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
 
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
 
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню               у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія  мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
 
 Крім цього, адміністративну справу суддею місцевого суду розглянуто             з істотними порушеннями процесуальних прав ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише     у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи      і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Але, незважаючи на ці вимоги закону, суддя місцевого суду розглянув справу без участі ОСОБА_1 , незважаючи на його письмове клопотання про відкладення її розгляду в зв`язку з хворобою /а. с. 55/, чим порушив його права надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо. 
 
Зокрема, ЄСПЛ наголошує на тому, що "принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 року у справах "Авотіньш проти Латвії", заява №17502/07, п. 119, а також "Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів", п. 33. До того ж, що "кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною... Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи" (п. п. 17, 18 рішення від 06.02.2001 року у справі "Беер проти Австрії", заява №30428/96).
Фактично суддею місцевого суду було обмежено право на доступ до правосуддя, що є грубим порушенням п. 1 "С", п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
У національному законодавстві право на доступ до правосуддя також закріплено на конституційному рівні (ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України). 
 
Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 8, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого судового рішення. 
 
За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі 
 п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про  задоволення апеляційної скарги.  
 
Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -
 
п о с т а н о в и в:
 
На підставі ч. 2 ст. 294 КпАП України поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2021 року. 
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня     2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.
 
Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі    п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КпАП України.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

                      Суддя 
 Київського апеляційного суду                                              В. В. Д з ю б і н