П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/2536/20	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення -,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив:
- скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 грудня 2019 року №00002963201, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (пеню) за порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі – Закон №481/95-ВР) у сумі 17000 грн.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач наголошував, що продаж алкогольних напоїв в його магазині без наявності відповідної ліцензії на такий вид діяльності відбувся з вини відповідача, а саме: через описку, яку допустив податковий орган при видачі ліцензії зазначивши, що термін дії ліцензії розпочався лише з 04 липня 2019 року, замість правильної дати, яку позивач указував у заяві про видачу нової ліцензії, 03 липня 2019 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 - відмовлено.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій зазначив, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги, позивач, окрім доводів викладених в позові, також вказав про наявність у даних правовідносинах правової невизначеності, пояснюючи це тим, що Закон №481/95-ВР не передбачає дату, з якої має бути видана ліцензія – з дати подання заяви чи з дати її фактичної видачі. 
02 липня 2021 року Головне управління ДПС у Миколаївській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу за яким відповідач вважає рішення суду першої інстанції правильним, а тому просить апеляційну скарну ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Податковий орган зауважив, що законодавством у спірних правовідносинах не покладено обов`язку на контролюючий орган здійснювати видачу ліцензії конкретною датою відносно заяви платника податку, а встановлено лише період, в який така повинна бути надана з урахуванням дня одержання документів на отримання ліцензії. 
Таким чином, відповідач впевнений в тому, що контролюючим органом не були порушені терміни, встановлені Законом №481/95-ВР, при цьому, ФОП ОСОБА_1 було відомо про термін дії ліцензії.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з 10 липня 2000 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник єдиного внеску з 14 липня 2000 року. Видами діяльності позивача за КВЕД є: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 56.30 Обслуговування напоями. Фактичне місце здійснення підприємницької діяльності позивача є: АДРЕСА_1 .
На підставі наказу в.о. начальника ГУ ДПС від 14 листопада 2019 року №702 та направлень на перевірку від 14 листопада 2019 року №833/14-29-01, №834/14-29-01 та №835/14-29-01 посадовими особами відповідача 28 листопада 2019 року проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими для виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пальним.
За результатами перевірки складено Акт (довідку) від 28 листопада 2019 року №66/14-29-32-01/ НОМЕР_1 (далі-Акт перевірки).
Перевіркою встановлено порушення позивачем ч.20 ст.15 Закону №481/95-ВР, а саме: реалізація алкогольних напоїв без наявності дозвільних документів (ліцензії) на такий вид діяльності.
На підставі Акту перевірки відповідачем 18 грудня 2019 року складено податкове повідомлення-рішення №00002963201, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 17000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи підтверджують факт порушення позивачем вимог ст.15 Закону №481/95-ВР, а саме: здійснення реалізації алкогольних напоїв у період відсутності відповідної ліцензії - 03 липня 2019 року.
Поряд з цим, суд першої інстанції визнав, що передбачені Законом №481/95-ВР терміни видачі ліцензії - 10 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому законі документів, податковим органом порушені не були.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст.1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Відповідно до положень ст.15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання. Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Закону документів. Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно і чинним законодавством.
Згідно ст.17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 грн. (абз.5 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР).
Так, матеріалами справи підтверджено, а позивачем не заперечується, факт реалізації позивачем алкогольних напоїв у період відсутності відповідної ліцензії на такий вид діяльності - 03 липня 2019 року.
Поряд з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача на правову невизначеність, вказавши, що Закон №481/95-ВР не передбачає дату, з якої має бути видана ліцензія – з дати подання заяви чи з дати її фактичної видачі. 
Так, ст.15 Закону №481/95-ВР чітко визначено, що ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.
Оскільки заява щодо отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами подана позивачем до контролюючого органу 25 червня 2019 року, то останнім днем видачі ліцензії був 04 липня 2019 року.
Згідно журналу обліку видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами вказану ліцензію №14030308201901624 ФОП ОСОБА_1 особисто під підпис отримав 03 липня 2019 року, тобто у 10 денний термін визначений законодавством. (а.с.54)
Таким чином, контролюючим органом не було порушено термін видачі ліцензії, встановлений Законом №481/95-ВР.
Поряд з цим, ФОП ОСОБА_1 було відомо, що термін дії попередньої ліцензії №2018/14/03/64/ НОМЕР_2 закінчувався 02 липня 2019 року, тобто позивач мав можливість звернутися до податкового органу із заявою та відповідними документами раніше, втім цим правом не скористався. 
З огляду на викладене, ФОП ОСОБА_1 будучі обізнаним у закінчені строку дії ліцензії №2018/14/03/64/ НОМЕР_2 02 липня 2019 року, звернувся до податкового органу за результатами розгляду його заяви про видачу ліцензії лише наступного дня, 03 липня 2019 року, при цьому продовжував здійснювати господарську діяльність з реалізації алкогольних напоїв у період відсутності права на її здійснення.
Отже, притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за таких умов переслідує законну мету і є пропорційним.
З системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ФОП ОСОБА_1 .
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до ст.ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 29.07.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.