ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1277/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/2142/20 Категорія:  	Сивухін Г. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 вересня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів                                            Бондаренка С. І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря                       Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року, ухвалене в складі судді Сивухіна Г.С., у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора шляхом стягнення заборгованості, повний текст рішення складено 26 березня 2021 року, -

в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора шляхом стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №354411/5791/0059-8 згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 19900 доларів США на строк до 28 лютого 2018 року із сплатою 13,25 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.
Своїм підписом у анкеті-заяві на отримання кредиту позичальник засвідчила, що ознайомлена з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту, з валютними ризиками при отриманні кредиту в іноземній валюті, тощо.
26 червня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої сторони вирішили на період з 29 червня 2009 року по 29 травня 2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника, у зв`язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції в додатку № 1 та № 2.
20 липня 2010 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої сторони вирішили збільшити строк кредиту, відповідно встановлено дату остаточного погашення кредиту – 29 лютого 2028 року. Також сторони дійшли згоди про зменшення розміру щомісячного платежу позичальника з 29 липня 2010 року по 28 липня 2011 року, у зв`язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції в додатку № 1 та № 2.
Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах передбачених кредитним договором.
Згідно Додатку №1 позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості та процентів щомісячно ануїтентними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком погашення.
Відповідачем не виконуються взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим станом на 06 серпня 2020 року заборгованість по кредиту становить 35457,86 доларів США (без урахування пені), яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 19889,65 доларів США; поточної заборгованості за відсотками у розмірі 15568,21 доларів США.
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка виникла за кредитним договором №354411/5791/0059-8 від 29 лютого 2008 року в сумі 19889,65 доларів США - заборгованість за тілом кредиту та судові витрати.
Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, яка виникла за кредитним договором № 354411/5791/0059-8 від 29 лютого 2008 у розмірі 19889,65 доларів США- заборгованість за тілом кредиту.
Вирішено питання судових витрат.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходив з того, що відповідачем порушено вимоги кредитного договору та додаткових угод, а саме не повернуто кредит та відсотки у строки та розмірах встановлених Графіком погашення, у зв`язку з чим позивач має право стягнути заборгованість. 
У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року (т.1 а.с. 195).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 24 березня 2021 року залишено без задоволення (т.1 а.с. 253-255).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки та неправильно визначених відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Також апеляційна скарга містить заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у п. 2.1 додаткової угоди № 2 від 20 липня 2010 року вказано, що фактична заборгованість за сумою кредиту становить 20518, 58 доларів США, хоча вказану суму банк ОСОБА_2 не надавав, а лише 29 лютого 2008 року надав позичальнику 19900 доларів США і саме ця сума є сумою кредиту. За таких обставин апелянт вважає, що складання банком додаткової угоди № 2 від 20 липня 2010 року в якій вказано неправдиву інформацію щодо виданої суми кредиту банком внесено до умов кредитного договору несправедливі умови, що дає підстави констатувати, що всі умови додаткової угоди № 2 від 20 липня 2010 року до кредитного договору є нікчемними і не потребують визнання додаткової угоди № 2 недійсною.
На дату подання першої позовної заяви до ОСОБА_2 (25 травня 2015 року, про дострокове стягнення заборгованості) відповідачем було сплачено банку 21129,88 доларів США. Проведеною в ході розгляду справи судово-економічною експертизою встановлено, що згідно банківських виписок за період з 29 березня 2008 року по 29 листопада 2015 року ОСОБА_2 погашено заборгованість перед банком в загальному розмірі 18878,32 доларів США, при цьому з банківських рахунків не вбачається, в якому розмірі погашено заборгованість за основним боргам та відсотками.
В порушення умов кредитного договору та в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту позивач не надав доказів, які свідчать на погашення яких сум було використано отримані від ОСОБА_2 грошові кошти.
Апелянт також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності у даній справі виходячи з того, що як встановлено судом ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала з грудня 2014 року, у зв`язку з чим банк направив 21 лютого 2015 року позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту в повному обсязі, тим самим змінивши строк кредитування.
Крім того, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані про вручення судової повістки відповідачу, судом не було здійснено належного повідомлення відповідача про розгляд справи 24 березня 2021 року, відповідно у суду не було законних підстав виносити ухвалу про заочний розгляд справи.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» вказує, що рішення є законним та таким, що прийнято з повним дослідженням обставин справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення - без змін.
Вказує, що єдиною підставою яка може слугувати причиною для скасування законного заочного рішення апелянтом зазначено ту обставину, що суд не повідомив відповідача належним чином про існування даного судового спору. Проте судом неодноразово здійснювались виклики відповідача в судові засідання, однак конверти повертались з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою за місцем реєстрації відповідача, а також розміщувалося оголошення про виклик до суду відповідача на офіційному веб-сайті суду. Таким чином, суд дотримався вимог процесуального законодавства щодо повідомлення та виклику відповідача в судове засідання.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та 
 ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №354411/5791/0059-8, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 19 900 доларів США на строк до 28 лютого 2018 року із сплатою 13,25 % річних, а позичальник зобов`язалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором (далі – кредитний договір) (т.1 а.с.9-17).
Банк виконав взяті на себе договірні зобов`язання, надавши кредитні кошти у сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку від 29 лютого 2008 (т.1 а.с.26).
26 червня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, за змістом якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони погодили в період з 29 червня 2009 року до 29 травня 2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї угоди. Пунктом 1.1.2 додаткової угоди сторони визначили, що фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту щомісячно збільшується на розмір щомісячної залишкової заборгованості за процентами відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення позичальником залишкової заборгованості за процентами. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику (т.1 а.с. 21).
Також, відповідачем було підписано графік погашення платежів відповідно до вищевказаної додаткової угоди, з якого вбачається збільшення суми боргу (т.1 а.с. 21-22).
Окрім того, 20 липня 2010 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до п.п 1, 2.3, 3.3, 3.4 якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, а саме збільшили строк кредиту на 120 календарних місяців, а також змінили умови виконання позичальником грошових зобов`язань, зокрема тимчасово на період з 29 липня 2010 року до 28 липня 2011 року сторони зменшили розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором, а також збільшили фактичну заборгованість за сумою кредиту на суму заборгованості по процентам. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Позичальник зобов`язувався здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди (т.1 а.с. 23-24).
Також, сторонами було підписано графік погашення кредиту відповідно до вищевказаної додаткової угоди, з якого вбачається збільшення суми боргу (т.1 а.с. 24-25).
Отже, сторони у письмовій формі змінили строки та порядок виконання взятих зобов`язань за кредитним договором, а також погодили збільшення фактичної заборгованості суми кредиту, внаслідок капіталізації в рамках реструктуризації наявного у відповідача боргу. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Станом на 06 серпня 2020 року заборгованість за кредитом позичальника перед банком розрахована в сумі 19 889,65 доларів США. Також, з наданого банком розрахунку вбачається, що відповідачем було сплачено на користь позивача 2 838,32 доларів США в рахунок погашення кредиту та 17 536,46 доларів США в рахунок погашення відсотків (т.1 а.с. 5-7). 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, однак відповідач умови договору порушила та не здійснювала погашення платежів у порядку визначеному договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 06 серпня 2020 року складає 19 889,65 доларів США, що крім вище зазначених доказів підтверджується розрахунком поданим позивачем, який жодним доказом відповідачами не спростований.
Тому, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог. 
Суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що нею було здійснено погашення кредитного договору на суму 18 878,32 доларів США, оскільки в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України нею не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. 
Водночас, суд не приймає до уваги надані скаржником сторінки висновку експерта, оскільки вказаний документ надано не в повному обсязі, відтак суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним доказам на предмет належності, допустимості, достовірності й достатності. 
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що всі умови додаткової угоди №2 є нікчемними не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ч.2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Водночас, ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено невичерпний перелік несправедливих умов договору. Разом з тим, положеннями ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що додаткова угода №2 від 20 липня 2010 року була визнана у встановленому законом порядку недійсною.
Приписами статей 256, 257 ЦК України визначено позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).
Пунктом 6 додаткової угоди №2 від 20 липня 2010 року до кредитного договору №354411/5791/0059-8 від 29 лютого 2008 року сторони погодили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років (т.1 а.с. 24). Отже, доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі щодо пропуску позивачем строку позовної давності не знайшли свого підтвердження. 
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення зокрема, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно журналу судового засідання від 09 березня 2021 року розгляд справи було відкладено на 24 березня 2021 року о 09 год. 15 хв. (т.1 а.с. 171).
Місцевим судом було направлено відповідачу повістку про виклик до суду за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 173), яка згідно довідки про причини повернення/досилання за ф.20 повернулася у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (т.1 а.с. 175).
Як вбачається з листа реєстраційного відділу виконавчого комітету Канівської міської ради від 26 листопада 2020 року №11-14/2360 складеного на запит місцевого суду, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 47).
Приписами п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З огляду на викладене безпідставними є доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутня повістка ОСОБА_2 про виклик до суду на 24 березня 2021 року на 09 год. 15 хв., а також дані про її вручення. 
Додані до апеляційної скарги копія позовної заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 25 травня 2015 року, вимога про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором від 21 лютого 2015 року дійсно підтверджують зміну умов зобов`язання, однак по такому зобов`язанню строк позовної давності не сплив з підстав зазначених вище, а відтак ці докази не спростовують зроблених судом першої інстанції висновків.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення, а заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора шляхом стягнення заборгованості – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 23 вересня 2021 року.

Судді